УХВАЛА

26 липня 2021 року 

м. Київ

Справа №  918/929/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючий, Мамалуя О.О., Студенця В.І.
за участю секретаря судового засідання Забеліної О.О.
та представників
Позивача: Грибок І.О. 
Відповідача: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал"
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.04.2021
(головуючий - Василишин А.Р., судді Філіпова Т.Л., Бучинська Г.Б.)
та рішення Господарського суду Рівненської області від 28.12.2020
(суддя Політика Н.А.)
у справі №918/929/20
за позовом Приватного акціонерного товариства "Агроресурс"
до Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал"
про стягнення коштів у сумі 1 178 507,88 грн,
ВСТАНОВИВ:
1. У зв`язку з запланованою відпусткою судді Баранця О.М. склад судової колегії суду касаційної інстанції змінився, що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 21.07.2021.
2. У вересні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Агроресурс" (далі - ПрАТ "Агроресурс", Позивач) звернулось до Господарського суду Рівненської області з        позовом до Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" (далі - КП"Рівнеоблводоканал", Відповідач) про стягнення коштів у сумі 1 178 507,88 грн.
3. Позов обґрунтовано безпідставною переплатою Позивачем        вартості послуг водовідведення скидів дощової/снігової води згідно, виставлених КП "Рівнеоблводоканал", рахунків за період з 2014 року по червень 2020 року. Переплата виникла у зв`язку з тим, що Відповідачем допущено помилки при        розрахунках оплати послуг, а саме невірно застосовано формулу у рахунках на оплату вартості послуг водовідведення по виробничій базі ПрАТ "Агроресурс" за адресою: м. Рівне, вул. Нижньодворецька, 35. Так,        за 2014 рік переплачено 10 747, 89 грн, за 2015 рік - 155 929,67 грн, за 2016 рік - 181 500,51 грн, за 2017 рік - 278 728,13 грн, за 2018 рік -178 199,12 грн, за 2019 рік - 292 994,51 грн, за п`ять місяців 2020 року - 80 407,95 грн. 
4. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 28.12.2020, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного     господарського суду від 05.04.2021, позов задоволено. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача        грошові кошти у сумі 1 178 507,88 грн. Здійснено розподіл судових витрат.
5. Судами встановлено, що 01.06.2014 між ПрАТ "Агроресурс" та КП "Рівнеоблводоканал" укладено договір № 4781 на подачу води з комунального водопроводу та прийняття стічних вод у комунальну каналізацію з додатками (далі - договір). Згідно пункту 1.1 договору, КП "Рівнеоблводоканал" забезпечує водопостачання ПрАТ "Агроресурс" до місця приєднання останніх до комунальних водопроводів, а також приймає стічні води у комунальну каналізацію та очищає їх. Об`єми та характеристика води та стоків, вид послуг, що надаються, наведені у дислокації об`єктів у додатку № 1 до цього Договору.
6. Підпунктом б  пункту 2.3 договору передбачено, що КП "Рівнеоблводоканал" зобов`язався відповідно до Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190 (надалі - Правила №190) визначати об`єм стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання територій (далі - поверхневі стічні води), і неорганізовано потрапляє у комунальну каналізаційну мережу з територій і дахів будівель Абонента, як при загальносплавній, так і при роздільній системі водовідведення. Абонент надає інформацію про вид поверхні та площі стоку, а також відповідає за достовірність надання такої інформації.
7. Підпунктом а пункту 2.4 договору передбачено, що ПрАТ "Агроресурс"        зобов`язався своєчасно проводити оплату за надані        послуги водопостачання та водовідведення.
8. Згідно пункту 3.3 договору, кількість господарсько-побутових і виробничих стоків приймається рівною кількістю спожитої води з комунального водопроводу та інших джерел разом взятих.
9. Згідно з пунктом 3.5 договору: розрахунки за воду, використану ПрАТ "Агроресурс", та стоки здійснюються відповідно до глави 3 Правил №190 та чинного законодавства України і затвердженими тарифами (для населення 2,652 грн. - (водопостачання); 2,28 грн. - (водовідведення); для інших споживачів - 5,976 грн. (водопостачання); 6,66 грн. - (водовідведення); у разі їх зміни оплата наданих послуг здійснюється за новими тарифами без будь-яких узгоджень з Позивачем розмірів цих тарифів та термінів їх введення.
10. Як визначено пунктом 3.6 договору, ПрАТ "Агроресурс"        зобов`язався з 15 по 22 число кожного звітного місяця самостійного зафіксувати показники засобів обліку, подати підтверджений підписом та печаткою уповноваженої особи письмовий Звіт про об`єми використаної води, отримати рахунок за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення на підставі поданого звіту; ПрАТ "Агроресурс" проводить оплату за отримані послуги згідно даного Договору шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок КП "Рівнеоблводоканал", який вказаний у рахунку за послуги водопостачання та водовідведення, протягом 3 днів з дня його отримання, але не пізніше 25 числа відповідного місяця; у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:        у першу чергу сплачується неустойка; у другу чергу сплачується основна сума боргу.
11. Відповідно до пункту 3.8 договору: у разі наявності у ПрАТ "Агроресурс"        заборгованості більше як 1 місяць, здійснена ПрАТ "Агроресурс"        оплата рахується як погашення заборгованості за минулий період незалежно від дати, періоду оплати, зазначеному в платіжному дорученні чи касовому чеку; у разі відсутності боргів, кошти, сплачені ПрАТ "Агроресурс"  понад вартість послуг, наданих у розрахунковому періоді, зараховуються як авансовий платіж.
12. У відповідності з пунктом 6.1 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє протягом одного року; з моменту набрання чинності даного Договору припиняється дія аналогічного договору між тими ж сторонами про той же предмет.
13. Спір у справі виник внаслідок того, що Відповідачем, при застосуванні формули в рахунках-актах на оплату послуг водовідведення ПрАТ "Агроресурс" допущено помилки в розрахунках. 
14. Відповідно до        статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
15. Відповідно до пункту 4.11 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України № 190 (далі - Правила): середньорічний об`єм дощових вод "ОД" визначається за формулою ОД=10*hД*kД*FД, де hД - кількість опадів за теплий період року, мм, визначається за метеорологічними даними; кД - загальний коефіцієнт стоку дощових вод, що враховує кількість дощових вод, що надходить у мережі водовідведення за певний період часу, від усієї суми атмосферних опадів, що випали за цей період; Д - загальна площа стоку дощових вод.
16. Судами попередніх інстанцій було досліджено рахунки Відповідача, направлені Позивачу для оплати, з урахуванням вищезазначеного пункту Правил за відповідною формулою Q=10*h*k*F, в даному випадку F землі (0,2838 Га), - 0,70 загальний коефіцієнт стоку дощових вод з територій населених пунктів для площ стоку з різним видом поверхні є незмінними в усіх відомостях про споживання води та скид стоків кількість опадів.
17. Так, судами встановлено, що в рахунках на оплату водовідведення Відповідачем було допущено помилку у визначенні кількості в м3 згідно зазначеної формули, що стало підставою для завищення оплати за водовідведення скидів дощової/снігової води. Вказаний неправильний розрахунок Відповідачем застосовано у всіх рахунках направлених позивачу для оплати за період з 2014 по 2019 рік включно.
18. Так, судами встановлено, що Позивачем   переплачено за 2014 рік        - 10747,89 грн, за 2015 рік -155 929,67 грн, за 2016 рік -181500,51 грн, за 2017 рік - 278728,13 грн, за 2018 рік - 178199,12 грн, за 2019 рік - 292 994,51 грн.
19. Отже, оцінивши        обставини справи та проаналізувавши доводи позивача, перевіривши правильність розрахунку сум заявлених до стягнення, переплачених Позивачем грошових коштів по оплаті вартості водовідведення, суди дійшли висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
20. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, Відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою (з урахуванням заяви про усунення недоліків), в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить        скасувати        прийняті у справі судові рішення         та прийняти нове рішення про        відмову у позові.
21. На думку скаржника, приймаючи судові рішення у справі судами неправильно застосовано положення ст. 1212 ЦК України, оскільки задовольняючи позов у справі, суди посилались на положення ст. 1212 ЦК України, при цьому, судами не враховано правових висновків Верховного Суду,        викладених у постановах від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №        918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18, від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, від 04.05.2018 у справі № 927/468/17 та правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 23.03.2016 у справі № 6-2978цс15, від 03.06.2016 у справі № 6-100цс15. 
22. Позивачем подано відзив на касаційну скаргу, в якому Позивач, посилаючись на безпідставність доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі, та в той же час посилаючись на законність і обґрунтованість судових рішень у справі, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
23. 26.07.2021 Відповідачем подано два клопотання про відкладення розгляду справи. В клопотанні про відкладення розгляду справи за Вих        № 2614 Відповідач просить відкласти розгляд справи, у зв`язку з        поширенням у працівників юридичного відділу захворюваності на короновірусну хворобу (COVID-19), та неможливістю прибути у судове засідання. У клопотанні про відкладення розгляду справи за вих № 2635 Відповідач посилається на те, що ним отримано відзив Позивача на касаційну скаргу Відповідача, до якого долучено        копії актів за липень - травень 2020 року,        у зв`язку з необхідністю перевірки вказаних рахунків через систему бухгалтерського обліку та надання Відповідачем додаткових пояснень, Відповідач просив Суд надати додатковий час для вивчення матеріалів відзиву.
24. Розглянувши подані Відповідачем клопотання, Суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні з огляду на таке.
25. 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-IX, яким статтю 197 ГПК України після частини третьої доповнено новою частиною (частиною четвертою) такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України".
26. На реалізацію зазначених положень наказом Державної судової адміністрації України №196 від 23.04.2020 затверджено "Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза приміщенням суду", яким передбачено, що учасники судового процесу беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
27. З огляду на викладене вище, представники Відповідача, будучи на самоізоляції, не були позбавлені можливості взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Такого клопотання Відповідачем не подавалось. Крім того, Відповідачем не надано Суду  доказів  на підтвердження обставин викладених у клопотанні, отже вказане клопотання є необґрунтованим.
28. Щодо клопотання про відкладення розгляду справи за вих № 2635, Судом встановлено, що відзив Позивача Відповідачем отримано 13.07.2021, згідно інформації сайту Укрпошти - ukrposhta@ukrposhta.ua     за    штрихкодовим ідентифікатором трекінг №0411634395512. Отже, у Відповідача було достатньо часу для вивчення поданих з відзивом додатків та надання пояснень, зважаючи, що судове засідання касаційним судом        призначалось на 26.07.2021.
29. Згідно з частиною 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
30. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у        справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
31. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).
32.       Зі змісту зазначених скаржником у касаційній скарзі постанов, Суд вбачає, що наведені в них висновки стосуються застосування норм права у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається.
33. Так, у справі № 910/3395/19, товариство звернулось до банку        про стягнення безпідставно набутих грошових коштів за кредитними договорами та упущеної вигоди. Судовими рішеннями у справі у позові відмовлено. Судові рішення мотивовано тим, що судовим рішенням у справі № 910/11455/16 з Відповідача на користь Позивача стягнуто грошові кошти. Рішення набрало законної сили. У зв`язку з набранням судовим рішення законної сили стягувач отримав наказ господарського суду, який був пред`явлений ним до примусового виконання. У ході примусового виконання вказаного судового рішення у порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", державним виконавцем звернуто стягнення на кошти боржника та перераховано на рахунок стягувача грошові кошти. Після виконання вказаного судового рішення постановою Вищого господарського суду України скасовано судові рішення,        за якими стягнуто заборгованість. Встановивши зазначене, суди у справі № 910/3395/19 встановили, що до прийняття остаточного судового рішення по суті спору, отримані стягувачем грошові кошти на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, та наказу, виданого на виконання вказаного рішення, не є безпідставно одержаними грошовими коштами, а отримані відповідачем на законних підставах, а тому до спірних правовідносин не може бути застосована стаття 1212 ЦК України. У справі № 910/3395/19 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій.
Отже,     предмет спору, підстави позову та суб`єктний склад сторін у справі № 910/3395/18 та справі, що зараз переглядається        Верховним Судом є різними.        
34. Щодо постанови Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 918/47/18. Так, предметом спору у даній справі є вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів, збитків та    інфляційних втрат. Судовими рішеннями у справі позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти, інфляційні втрати ( у розмірі встановленому судом), в іншій частині позову відмовлено. Судові рішення мотивовано тим, що укладений між сторонами договір купівлі - продажу об`єкта незавершеного будівництва, розірвано в судовому порядку, тобто сплачені позивачем кошти, як оплата вартості незавершеного будівництва дитячого садочка за вказаним договором, утримуються відповідачем безпідставно. Верховним Судом судові рішення у справі залишено без змін. Зважаючи на предмет і підстави позову справа № 918/47/18, не є подібною до даної справа.
35. З постанови Верховного Суду від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18        вбачається, що предметом спору у даній справі        є вимоги про повернення безпідставно набутого майна-грошових коштів, позов обґрунтовано помилковим перерахуванням грошових коштів на рахунок товариства після припинення дії договору про відшкодування витрат балансоутримувача. Суди відмовили у позові, посилаючись на те, що відсутність письмового договору щодо надання послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати цих послуг, якщо він фактично користується ними. Касаційний суд залишив судові рішення у справі без змін, зазначивши, що виходячи із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій, а також враховуючи системність та регулярність оплат, які здійснював позивач,  те, що вказані оплати проводились протягом тривалого часу, обізнаність позивача щодо реквізитів відповідача та зазначення в платіжних дорученнях призначення платежу "плата за експлуатаційні витрати", суди дійшли вірного висновку, що між сторонами існують правовідносини щодо надання відповідачем певних послуг, прийняття зазначених послуг позивачем та оплати їх вартості, а відтак обґрунтованим є висновок про відсутність правових підстав для стягнення коштів як безпідставно набутих, на підставі статті 1212 ЦК України. Проаналізувавши встановлені судами обставини справи № 904/2444/18 та досліджені в ній  докази, можна дійти висновку. що спрва  № 904/2444/18 не є подібною до даної справи.
36. Проаналізувавши постанову Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 920/169/18 касаційним судом встановлено, що предметом спору у даній справі є вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів, позов обґрунтовано тим, що спірні грошові кошти перераховані відповідачу помилково, договір між сторонами не укладався. Рішенням суду першої інстанції у позові відмовлено. Постановою апеляційного суду рішення скасовано позов задоволено. Справу № 920/169/18 Верховним Судом направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки        суди попередніх інстанцій не встановили при розгляді справи усі суттєві обставини, необхідні для висновку про наявність чи відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України. Слід також зазначити, що за результатами нового розгляду справи фактично - доказова база в ній може істотно змінитися, адже й сам новий розгляд став наслідком недостатнього дослідження судами обставин і доказів у справі, а така зміна, у свою чергу, вплине на правові висновки у справі (аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 19.05.2020 зі справи № 916/1886/18 та від 26.05.2020 зі справи № 922/2776/19).
Водночас, суд касаційної інстанції зауважує, що цитування, судом апеляційної        інстанції в оскаржуваній постанові, абзацу з посиланням на постанову Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 920/169/18, не призвело до прийняття судом неправильного рішення у справі.
37. Щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17: спір  у вказаній справі виник у зв`язку з неповерненням авансового платежу за договором підряду, отже, і судові рішення у справі обґрунтовано з урахуванням предмету, підстав позову, та відповідно встановлених судами обставин справи. Отже застосування положень статті 1212 ЦК України у вказаній справі було обумовлено саме виходячи з правовідносин за договором підряду. Отже, правовідносини у справі № 910/9072/17 та справі, що зараз розглядається Судом, не є подібними.
40. Щодо справи № 927/468/17: проаналізувавши постанову Верховного Суду від 04.05.2018, Суд встановив, що  предметом спору у вказаній справі є вимоги про стягнення грошових коштів, з посиланням на те, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу грошові кошти, що становлять різницю між вартістю виконаних відповідачем робіт та перерахованих позивачем        коштів в оплату виконання робіт за договором капітального ремонту автомобільної дороги, а також сум гарантійних утримань. Судовими рішеннями у справі позов задоволено. Вищий господарський суд України судові рішення залишив без змін. Верховний  Суд, з урахуванням положень п.п. 1, 3 ст. 11116 ГПК України,  у задоволенні заяви про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України відмовив. При цьому, погоджуючись з судовими рішеннями у справі Суд зазначив, що у справі, яка переглядається, контракт є розірваним внаслідок односторонньої відмови позивача від договору на підставі статті 24.1 (а) укладеного між сторонами контракту, що в свою чергу свідчить про припинення зобов`язань сторін за цим правочином, отже, відповідна правова підстава для утримання коштів, які були перераховані позивачем відповідачу, відпала. З огляду на зазначене, обставини справи № 927/468/17 та справи, що зараз розглядається Верховним Судом є різними, а тому вказані справи не є подібними.
41. Як вбачається зі справи № 6-2978цс15, згідно постанови Верховного Суду України      від 23.03.2016,  у цій справі предметом спору є вимоги фізичної особи до фізичної особи про стягнення грошових коштів, з посиланням на те, що між сторонами  укладено договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти, в рахунок майбутнього отримання у власність 1/3 частини збудованих квартир у будинку, факт укладення договору підтверджується наданою розпискою. Рішенням суду першої інстанції у позові відмовлено. Апеляційним судом рішення скасовано, позов задоволено.  Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду  цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду залишено без змін. Верховним  Судом України      відмовлено у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України. При цьому, Верховний  Суд України      зазначив, що суди правильно застосували положення ст. 1212 ЦК України, оскільки встановили відсутність між сторонами договірних правовідносин.  З викладеного вбачається, що положення ст. 1212 ЦК України у справі № 6-2978цс15, було застосовано судами за обставин справи та дослідження  доказів, які відрізняються від обставин у даній справі. Отже,  справа № 6-2978цс15 та справа № 918/929/20 не є подібними.
42. У справі № 6-100цс15,  предметом спору є вимоги фізичної особи до фізичної особи про стягнення грошових коштів, позов обґрунтовано тим, що відповідно до усного договору купівлі-продажу автомобіля позивач передав відповідачу грошові кошти, відповідач передав  автомобіль за довіреністю, написав розписку та видав позивачу нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження цим автомобілем, проте, працівники Державної автомобільної інспекції вилучили у позивача зазначений автомобіль як такий, що перебуває під арештом згідно з постановою державного виконавця, позивач посилаючись на те, що під час видачі довіреності на право розпорядження автомобілем відповідач не мав права його відчужувати, оскільки на цей автомобіль накладено арешт, просив на підставі статті 1212 ЦК України, стягнути з відповідача грошові кошти. Рішенням суду першої станції позов задоволено. Рішенням апеляційного суду рішення районного суду скасовано, в задоволенні позову відмовлено.  Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду  цивільних і кримінальних справ у відкритті касаційного провадження  за касаційною скаргою відмовлено. Верховний Суд України  відмовив у задоволенні заяви. Із зазначеного предмету та підстав позову у справі № 6-100цс15, можна дійти висновку, що справа № 6-100цс15 та справа, що зараз розглядається Судом, є різними за істотно правовими ознаками, а тому, Суд у даній справі, не може взяти до уваги правові висновки викладені у справі № 6-100цс15 щодо застосування положень ст. 1212 ЦК України.
43. Отже, проаналізувавши всі вищезазначені постанови Верховного Суду  та Верховного Суду України  у  справах, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції констатує, що вказані справи відрізняються від справи, що зараз переглядається Судом як за предметом спору, підставами позову, так і за суб`єктним складом. У кожній конкретній справі судами досліджувались різні за змістом докази, які подавались сторонами в обґрунтування позовних вимог        про стягнення коштів, набутих без достатніх правових підстав. У кожній зі справ при застосуванні дискреційних повноважень щодо застосування положень ст. 1212 ЦК України, суди виходили із встановлених ними конкретних обставин, що у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин у даній справі та у справах, наведених  скаржником у касаційній скарзі, оскільки рішення у них прийняті за результатами дослідження різних доказів та обставин.
44. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
45. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
46. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою.
47. Отже, встановивши після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у поставах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 зазначеного Кодексу. 
48. У зв`язку з тим, що касаційне провадження у справі закривається, судові витрати в даній справі, з урахуванням вимог статей 129, 130 ГПК України, розподілу не підлягають. Адже за змістом зазначених норм покладення судових витрат на ту чи іншу сторону або компенсація таких витрат здійснюється у випадках розгляду справи по суті або у разі визнання позову, закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду (причому закриття провадження у справі є процесуальною дією, відмінною від закриття касаційного провадження).        
Керуючись статтями 129, 233, 234, 235, 296, 300, 301, 308, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Закрити        касаційне провадження        за касаційною скаргою Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 та рішення Господарського суду Рівненської області від 28.12.2020 у справі №918/929/20.
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.
    
Головуючий суддя                                                                                                                                              О.А. Кролевець
    
Судді                                                                                                                                                                                              О.О. Мамалуй    
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                           
                                                                                                                    В.І. Студенець