ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/10000/20                                        Головуючий суддя І інстанції Цвіра Д. М.
Провадження № 33/818/700/21                                Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Ващенка Р.М. на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_1 ,-

в с т а н о в и в:

Цією постановою 
ОСОБА_1 , 1976 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.
       Постановою встановлено, що13.06.2020 о 23год. 00 хв. на вул. Клочківській, 226 у м. Харкові, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «АУДІ», державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився в медичному закладі КНП ХОР «ОНД», за результатами якого, висновок 1102 – позитивний, ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги 2.9А ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.
       
В апеляційній скарзі захисник Ващенко Р.М. просив постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2020 року скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на те, що він притягнутий вдруге за одне і теж діяння, за яке вже був притягнутий до відповідальності. Посилається на низку розбіжностей, які містяться в мотивувальній часині судової постанови.
Крім того, захисник Ващинко Р.М. просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2020 року, посилаючись на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності в судовому засіданні в суді першої інстанції участі не приймала, про час та місце розгляду справи повідомлена не була, а копію оскаржуваної постанови захисник отримав лише 21.10.2020 року
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
       За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя, - відкрито апеляційне провадження за скаргою захисника Ващенка Р.М. в інтересах ОСОБА_1 

       06 травня 2021 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява захисника Ващенка Р.М., в якій він зауважує, що в апеляційній скарзі зазначено про відсутність бажання апелянта бути присутнім при розгляді справи в Харківському апеляційному суді.
       В апеляційній скарзі(арк. 28) захисник просив не викликати його в судове засідання, розглянути апеляційну скаргу без його участі.
       Враховуюче те, що між захисником ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги і їх дії між собою узгоджені, а захисник Ващенко Р.М. був належним чином повідомлений про час та місце розгляду його апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 також був обізнаний про час та місце розгляду справи однак не виявив бажання брати участь при розгляді апеляційної скарги його захисника. Також ОСОБА_1 не повідомив про причини неявки в судове засідання в суд апеляційної інстанції.
       Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 268 та ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги захисника Ващенка Р.М. без його участі та без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 .
       
Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні. 
       Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 в порушенні п. 2.9 Правил дорожнього руху України.
Переглядаючи оскаржувану постанову за апеляційними доводами захисника Ващенка Р.М. апеляційний суд дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, враховуючи наявність доказів, які були вивчені судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка.
       Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, у висновку лікаря , який проводив огляд на стан сп`яніння, в письмових поясненнях свідків, а також на відомості відеозапису з бодікамери працівника поліції.
       Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився в медичному закладі КНП ХОР «ОНД» за результатами якого висновок 1102 позитивний – гр. ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння.
       З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі, а також той факт, що він отримав копію цього протоколу.
       Слід зауважити, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувались.
       За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.
       Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (арк. 7, 8) вбачається, що 23.06.2020 року близько 23:40 год. в їх присутності водій ОСОБА_1 за адресою м. Харків, вул.. Клочківська, 266, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яінння за допомогою приладу «ДРАГЕР» у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу відмовився. Пройти огляд на ста алкогольного сп`яніння у лікаря фахівця в мед закладі погодився.
       Ці відомості об`єктивно підтверджуються наявністю висновку лікаря фахівця, що свідчить про те, що ОСОБА_1 відмовившись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням приладу Драгер, погодився і пройшов огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.
Відповідно до відомостей висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (арк. 5) 13.06.2020 року, тобто у день зупинення ОСОБА_1 працівниками поліції, останній перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до відомостей відеозапису (арк. 3) вбачається, що в присутності свідків працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням газоаналізатору Драгер, від чого останній відмовився. Після чого, враховуючи відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки автомобіля, працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, на що ОСОБА_1 погодився. Поряд з цим, з цього відеозапису вбачається, що медичними співробітниками було проведено огляд ОСОБА_1 , а саме взято забір крові з вени його руки для проведення досліджень. Також, вбачається, що ОСОБА_1 копію протоколу, після його складення працівниками поліції, отримав.
Враховуючи ці відомості апеляційний суд дійшов висновку про відсутність порушень вимог ст. 266 КУпАП з боку працівників поліції, а саме порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки ця норма закону передбачає право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності відмовитись проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки та просити провести огляд у медичному закладі. Крім того, відповідно до вимог цієї статті, огляд на стан сп`яніння у медичному закладі проводиться за участі лише працівників поліції. Наявність свідків у такому разі процесуально не передбачена.
Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 13.06.2020 року ОСОБА_1 керував автомобілем, був зупинений працівниками поліції. У останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та в присутності двох свідків останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки та погодився пройти і пройшов відповідний огляд у медичному закладі, який був позитивний, а тому дії працівників поліції щодо виявлення підстав для складення протоколу відповідають вимогам ст. 266 КУпАП.
Захисник в апеляційній скарзі посилається на те, що за це адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вже притягнутий до відповідальності 07 липня 2020 року постановою Дзержинського районного суду м. Харкова. Проте, відповідно до копії постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 липня 2020 року (арк. 81-82) вбачається що ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130, а саме за те, що він 13.06.2020 року о 22.08 год. керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки та у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків.
Отже, об`єктивно вбачається, що дії, які зазначені в оскаржувані постанові відбувались після того, як ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та не зробивши певних висновків для себе сів за кермо свого автомобіля та продовжив керування і був знов зупинений працівниками поліції і на цей раз погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.
Тобто ОСОБА_1 в один день 13.06.2020 року у різний час, а саме об 22.08 год. та об 23.00 год. скоїв правопорушення, які відрізняються один від іншого по суті та за часом їх скоєння, а тому твердження захисника про те, що ОСОБА_1 вже був притягнутий до відповідальності за скоєння правопорушення та не може бути притягнутий двічі за одне і теж правопорушення – є безпідставними та такими що не відповідають дійсності. Більш того, ОСОБА_1 достовірно знав про складання попереднього протоколу, але ігноруючи ці обставини, продовжив керувати транспортним засобом і був вдруге, через певний проміжок часу зупинений працівниками поліції. Такі дії містять ознаки умисних, згідно норм ст. 10 КУпАП. 
В апеляційній скарзі захисник Ващенко Р.М. посилається на допущені судом першої інстанції описки, а саме в мотивувальній частині
- у другому абзаці зазначено, «…Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.59А ПДР України…»;
- у четвертому абзаці другої сторінки мотивувальної частини зазначено, «… дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння».
       Натомість відповідно до постанов судді Дзержинського районного суду м Харкова від 12.11.2020 року та від 04.12.2020 року ці описки були виправлені, а тому такі доводи є безпідставними.
Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. 
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ – є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих процесуальних випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.
Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав їм належну правову оцінку. 
       Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.9А Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника Ващенка Р.М. задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2020 року.
Апеляційну скаргу захисника Ващенка Р.М. залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2020 року, щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                        С.К. Шабельніков