ПОСТАНОВА 
Іменем України

23 вересня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 401/2649/20
провадження № 22-ц/4809/1302/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Письменного О.А.,
за участю секретаря судового засідання Завітневич О.І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2  на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 травня 2021 року, у складі судді Іващенко В.М.
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя. В обгрунтування позову зазначала, що за час перебування у шлюбі з відповідачем, згідно договору купівлі-продажу від 23.11.2012, укладеного на ім`я відповідача, ними придбано житловий будинок АДРЕСА_1 , вартість якого становила 66191 грн. Також, 07.02.2018 за спільні кошти був придбаний автомобіль AUDI, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я відповідача, за ціною 1200 Євро, що склало 40627,80 грн. 
Позивач зазначала, що у шлюбі в них народилось двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 - донька ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_4 . В зв`язку з тим, що донька ОСОБА_3 є інвалідом дитинства, та потребує догляду вона не працює, інше будь яке нерухоме майно у неї відсутнє.
Уточнивши позовні вимоги ОСОБА_1 просила визнати житловий будинок та автомобіль Audi об`єктами спільної сумісної власності подружжя та розподілити майно шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок, автомобіль залишити у власності відповідача зі стягненням з неї на користь ОСОБА_2 компенсації вартості майна в розмірі 12781,60 гривень. 
Позивач вважає, що вказаний спосіб розподілу відповідає інтересам сторін.
11.02.2021 ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому зазначав, що з 27 серпня 2011 року він з ОСОБА_1 перебуває у шлюбі. Житловий будинок придбаний 23 листопада 2012 року, тобто після спливу лише 14 місяців їх подружнього життя. Як на дату укладення шлюбу, так і на дату придбання будинку, відповідач не мала грошових коштів та не брала участі у створенні матеріальних благ для сім`ї, була зареєстрована та проживала у свого батька в АДРЕСА_2 . Будинок по вулиці Богдана Хмельницького у міст. Світловодську був придбаний за його особисті кошти, які були зароблені під час роботи в АТ «Укртранснафта» з 2003 року і до укладення шлюбу, а тому вважає, що ОСОБА_1 не має поважної причини для визнання набутого ним будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Оскільки належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, позивач вважає, що житловий будинок АДРЕСА_1 є його особистою приватною власністю.
Вказував, що фактично шлюбні стосунки з ОСОБА_1 були припинені після народження доньки ОСОБА_3 з кінця грудня 2016 року, оскільки вони проживали окремо, не були пов`язані спільним побутом та обов`язками і правами подружжя. Автомобіль AUDI А4, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який був придбаний ним за 1200 Євро (40627,80 грн.) та зареєстрований 18.05.2019, вже після фактичного припинення шлюбних відносин, а тому на нього не може розповсюджуватись режим спільності майна подружжя.
       Просив визнати за ним, право особистої приватної власності на житловий будинок за АДРЕСА_1 та на автомобіль AUDI А4, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково.
Визнано житловий будинок АДРЕСА_1 та автомобіль AUDI А4, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля AUDI А4, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля AUDI А4, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому воно підлягає скасуванню. На думку відповідача суд не надав оцінку його доводам і наявним в матеріалах справи доказам, що майно набуте за його власні кошти та під час фактичного припинення шлюбних відносин. 
Вважає, що надані ним докази та зазначені обставинами в зустрічному позові дозволяють стверджувати, що за період з дати укладення шлюбу і до дати придбання житлового будинку сім`я не накопичила і не могла фактично накопичити будь-яких грошових заощаджень, а відтак для придбання будинку ним були використані виключно його особисті кошти, що накопичені до укладення шлюбу.
Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені вище норми законодавства та докази і в порушення вимог статей 76-80, 89 ЦПК України не надав належної оцінки доказам у їх сукупності, не застосував норми матеріального права, на які він посилався у зустрічному позові та правовий висновок Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 в справі №522/19610/15-ц та помилково відмовив у визнанні за ним права особистої приватної власності на будинок та автомобіль.
Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його зустрічний позов.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1  зазначала, що мотиви та підстави, зазначені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими, посилання відповідача на те, що кошти для придбання спірного будинку і транспортного засобу є особистими коштами відповідача не підтверджено належна доказами. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Судом першої інстанції встановлено такі обставини
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом ДРАЦС по місту Світловодськ Світловодського міськрайонного управління юстиції. Відповідно рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2021 року шлюб розірвано.
Сторони від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6, 7).
В період шлюбу, 23 листопада 2012 року сторони придбали житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 70,9 кв.м, на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.2012 року. Вартість даного житлового будинку, згідно договору, складає 66191 гривень (а.с.37-38).
07 лютого 2018 року ОСОБА_2 придбав автомобіль Audi А4, що підтверджується договором купівлі-продажу бувшого у вжитку транспортного засобу, вартість згідно договору 1200 Євро. У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу Audi А4, д.н. НОМЕР_1 , власником зазначений ОСОБА_2 (а.с.41, 42).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення         
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення позивача та її представника, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи з урахуванням висновків суду касаційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи частково первісний та зустрічний позови, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно - житловий будинок та автомобіль було придбано сторонами по справі у період шлюбу за спільні кошти та для забезпечення потреб сім`ї. У зв`язку з відсутністю переконливих доказів того, що на придбання майна були витрачені кошти, які належали особисто відповідачу, суд дійшов висновку, що спірне майно є спільною сумісною власністю сторін по справі і їх частки у праві спільної сумісної власності є рівними.       
       За загальним правилом ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду
від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20).
       Ознаки майна, яке є особистою приватною власністю чоловіка або дружини закріплені в ст. 57 СК України.
       За змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 
       Суд першої інстанції правильно виходив з того, що договір купівлі-продажу спірного житлового будинку та автомобіля було укладено відповідачем в інтересах сім`ї, яка на час придбання власного окремого житла не мала.
         Доводи апеляційної скарги про те, що будинок було придбано лише в інтересах відповідача безпідставні так, як це було здійснено ним за письмової згоди дружини, а куплений будинок в подальшому використовувалася сім`єю як житло.
Судом встановлено, що весь період шлюбу позивач не мала роботи, проте вона займалася домашнім господарством, доглядом за народженими у шлюбі малолітніми дітьми - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , а отже не мала самостійного заробітку з поважних причин.
У зв`язку з цими обставинами, відсутність у відповідача доходу не може бути підставою вважати спірний будинок та автомобіль особистою власністю відповідача.
Всупереч процесуального обов`язку спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, відповідач не надав суду переконливих доказів того, що для придбання спірного будинку та автомобіля ним були витрачені повністю або частково кошти, які належали йому особисто.        
Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не мала коштів на купівлю будинку та автомомобіля, оскільки не мала доходу в той час і він був придбаний за особисті кошти відповідача не ґрунтуються на доказах. 
Так, на час придбання відповідачем будинку сторони по справі перебували у шлюбі більше року. Відомостей про те, що весь цей час вся сім`я знходилася на чужому утриманні відсутні.
Відповідно до ч.1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Посилання відповідача на те, що рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.04.2021, яке набрало законної сили, встановлено факт роздільного проживання сторін протягом останніх п`яти років є небгрунтованим, оскільки саме по собі роздільне проживання, ураховуючи, що у зазначений період у подружжя народилася дитина, не свідчить про припинення шлюбних відносин.
Суд першої інстанції встановивши, що спірне майно придбано в період шлюбу сторін по справі в інтересах їх сім`ї та за кошти, які не належали будь-кому з них особисто, правильно визнав спірне майно спільною сумісною власність та визначив частки кожного із співвласників. 
Зважаючи на вказане, доводи скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому їх слід визнати необґрунтованими, а саму скаргу залишити без задоволення
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Таким чином, у справі, що переглядається, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, а тому згідно положень ст. 375 ЦПК України підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 27 вересня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                А.М. Головань
Судді                                                                                        О.Л. Карпенко
       О.А. Письменний