ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2422/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: П.Г. Паламар
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  29 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:                      
головуючого - судді          Парінова А.Б., 
суддів:                              Мельничука В.П.
                                        Лічевецького І.О.
при секретарі судового засідання Тукаловій О.В.,
за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: не з`явились,
від відповідача (апелянта): Александров О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби морського та річкового транспорту України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського та річкового транспорту України про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, 
В С Т А Н О В И В :
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної служби морського та річкового транспорту України в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби морського та річкового транспорту України № 259-с від 29.05.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 ";
- поновити його на посаді головного спеціаліста відділу контролю (нагляду) за маломірними суднами та базами для їх стоянки Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України з 06.06.2020;
- стягнути з Державної служби морського та річкового транспорту України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.06.2020 до дня прийняття рішення суду про поновлення на посаді.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що оскаржуваним наказом його з 05.06.2020 звільнено зі служби у зв`язку із реорганізацією Державної служби морського та річкового транспорту України на підставі п. 1 ч. ст. 87 Закону України "Про державну службу", у той час як жодного скорочення фактично не відбулося, не змінено назви, обов`язків та будь-яких інших умов діяльності відділу та управління в цілому. Крім того, всупереч вимог Закону України "Про державну службу" та КЗпП України йому не запропоновано іншої рівноцінної посади державної служби або іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі. За наведених обставин, позивач вважає, що відповідач - суб`єкт владних повноважень, діяв не на підставі та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує, зокрема тим, що судом першої інстанції не надано оцінки аргументам Державної служби морського та річкового транспорту України щодо зміни функціональних обов`язків структурних підрозділів Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України, зокрема здійснення заходів державного ринкового нагляду. Також апелянт вказує про помилковість висновків суду першої інстанції та наголошує, що Державна служба морського та річкового транспорту України не має обов`язку пропонувати працівнику іншу посаду, оскільки ст. 87 Закону України «Про державну службу» чітко унормовано підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення та Кодекс законів про працю України в цьому випадку не застосовується. Враховуючи вищезазначене, апелянт стверджує, що під час видання оскаржуваного наказу Державна служба морського та річкового транспорту України діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За наведених обставин, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Разом з цим, позивач стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку дослідженим доказам у відповідності до норм матеріального та процесуального права.
За наведених у відзиві обставин, позивач просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Позивач у судове засідання не з`явився та явку уповноваженого представника до суду не забезпечив. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник відповідача у судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом Державної служби морського та річкового транспорту України №40-к від 04.02.2019 «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 з 05.02.2019 призначений на посаду головного спеціаліста відділу контролю (нагляду) за маломірними суднами та базами для їх стоянки Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України.
Наказом № 73 від 26.03.2020 введено в дію з 01.01.2020 штатний розпис Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік згідно розділу XIII якого, у Верхньодніпровського міжрегіонального управління штатна чисельність працівників становила 20, а всього по відділу контролю (нагляду) за маломірними суднами та базами для їх стоянки встановлювалось 7 штатних посад, а саме: 1 начальник відділу; 1 заступник начальника; 5 головних спеціалістів (а.с. 59, 66).
Наказом № 74 від 31.03.2020 введено в дію з 01.04.2020 структуру Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік, згідно якої у Верхньодніпровського міжрегіонального управління штатна чисельність працівників становила 40 осіб (а.с. 68-71).
Згідно з наказом №75 Державної служби морського та річкового транспорту України від 01.04.2020 введено в дію з 01.04.2020 штатний розпис Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік згідно розділу XXXIII якого, у Верхньодніпровського міжрегіонального управління штатна чисельність працівників становила 40, а всього по відділу  нагляду (контролю) за маломірними (малими) суднами та базами для їх стоянки встановлювалось 16 штатних посад, а саме: 1 начальник відділу; 10 головних спеціалістів; 4 старших державних інспекторів (а.с. 72, 82).
22.04.2020 ОСОБА_1 ознайомлено із попередженням про наступне звільнення у зв`язку з введенням в дію з 01.04.2020 структури та штатного розпису Морської адміністрації на 2020 рік та скороченням посади головного спеціаліста відділу контролю (нагляду) за маломірними суднами та базами для їх стоянки Верхньодніпровського міжрегіонального управління (а.с. 87).
29.05.2020 наказом Державної служби морського та річкового транспорту України №259-с «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача 05.06.2020 звільнено з займаної посади у зв`язку із реорганізацією Державної служби морського та річкового транспорту України на підставі п. 1 ч. ст. 87 Закону України «Про державну службу» (а.с. 88).
Вважаючи зазначений наказ протиправним, а звільнення з посади незаконним, позивач звернувся за захистом порушених прав та інтересів до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок введення в дію з 01.04.2020 штатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік згідно наказу №75 Державної служби морського та річкового транспорту України від 01.04.2020, застосований п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII, як підстави для звільнення є протиправним, оскільки штатна кількість працівників збільшилась, а не скоротилась при цьому скорочення посади державної служби не відбулося.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Як встановлено судом підставою для звільнення позивача стали накази Морської адміністрації від 31.03.2020 № 74 «Про введення структури Державної служби морського та річкового транспорту України», від 01.04.2020 № 75 «Про введення в дію штатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік», попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 від 21.04.2020 № 111.
Разом з тим, як вбачається зі змісту вказаного попередження позивачу було повідомлено, що у зв`язку із введенням в дію 01 квітня 2020 року структури та штатного розпису Морської адміністрації на 2020 рік, відповідно до наказів Морської адміністрації від 31 березня 2020 року № 74 «Про введення структури Державної служби морського та річкового транспорту України», від 01.04.2020 № 75 «Про введення в дію штатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік», скорочено посаду головного спеціаліста відділу контролю (нагляду) за маломірними суднами та базами для їх стоянки Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України, яку він обіймає. Також позивачу роз`яснено, що по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення йому цього попередження, він буде звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 ЗУ «Про державну службу».
Вирішуючи питання щодо правомірності звільнення позивача з займаної посади відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 ЗУ "Про державну службу" у зв`язку зі скороченням посади яку він обіймав внаслідок введення структури Державної служби морського та річкового транспорту України та зміни штатного розпису цього державного органу, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 вересня 2017 № 1095 Державна служба морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сферах морського та річкового транспорту, торговельного мореплавства, судноплавства на внутрішніх водних шляхах, навігаційно-гідрографічного забезпечення мореплавства, а також у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибної промисловості).
Морська адміністрація у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Пунктом 15 зазначеного Положення регламентовано, що граничну чисельність державних службовців та працівників Морської адміністрації затверджує Кабінет Міністрів України.
Структуру апарату Морської адміністрації затверджує Голова Морської адміністрації за погодженням з Міністром інфраструктури.
Штатний розпис і кошторис апарату Морської адміністрації затверджує Голова Морської адміністрації за погодженням з Мінфіном.
Разом з цим, принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях врегульовано Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема від 18.04.2020, далі - ЗУ № 889- VIII).
Так, приписами статті 3 регламентовано, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Дія цього Закону поширюється, зокрема, на державних службовців міністерств та інших центральних органів виконавчої влади.
Частиною 3 вказаної норми визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Разом з тим, положеннями ст. 83 цього Закону визначено підстави для припинення державної служби. 
Так, відповідно до приписів п. 4 ч. 1 наведеної норми, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
У свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 ЗУ № 889- VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
При цьому, колегія суддів зауважує, що вказана редакція зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 19.09.2019 року №117-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади", які набули чинності з 25.09.2019 року, була чинною та підлягала застосуванню, як на час попередження позивача про звільнення, так і станом на час винесення спірного наказу про звільнення.
Отже, вказана правова норма, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише у зв`язку зі скороченням чисельності або штату державних службовців, але і у разі скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.
Як встановлено судом, підставою для припинення державної служби та звільнення з роботи позивача стало, зокрема, скорочення посади головного спеціаліста відділу контролю (нагляду) за маломірними суднами та базами для їх стоянки Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України.
Колегією суддів проаналізовано штатний розпис на 2020 рік Державної служби морського та річкового транспорту України, затверджений наказом від 26 березня 2020 року № 73 та встановлено, що у Верхньодніпровському міжрегіональному управлінні штатна чисельність працівників становила 20, а всього по відділу контролю (нагляду) за маломірними суднами та базами для їх стоянки встановлювалось 7 штатних посад, а саме: 1 начальник відділу; 1 заступник начальника; 5 головних спеціалістів.
Водночас, наказом від 31 березня 2020 року № 74 було введено в дію структуру Державної служби морського та річкового транспорту України, погоджену Міністром інфраструктури України та наказом від 01 квітня 2020 року № 75 введено в дію новий штатний розпис Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік.  При цьому, як вірно було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у Верхньодніпровському міжрегіональному управлінні штатна чисельність працівників була визначена у кількості 40. Разом з тим у відділі нагляду (контролю) за маломірними (малими) суднами та базами для їх стоянки було визначено 16 штатних посад, а саме: 1 начальник відділу; 10 головних спеціалістів; 4 старших державних інспекторів.
Отже, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції правильно встановив, що штатна кількість працівників збільшилась, а не скоротилась. Проте, висновок суду першої інстанції про те, що підставами для звільнення позивача з займаної посади слугувало скорочення штату державних службовців внаслідок зміни структури і штатного розпису державного органу не відповідає дійсності, оскільки з матеріалів справи слідує, що позивач був звільнений внаслідок скорочення посади саме головного спеціаліста відділу контролю (нагляду) за маломірними (малими) суднами та базами для їх стоянки Верхньодніпровського міжрегіонального управління, яку він безпосередньо обіймав, шляхом введення в дію нової структури та штатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України, зокрема, посади головного спеціаліста відділу нагляду (контролю) за маломірними (малими) суднами та базами для їх стоянки Верхньодніпровського міжрегіонального управління.
Викладене свідчить про зміни структури та штату Державної служби морського та річкового транспорту України без скорочення штату державних службовців, внаслідок чого посаду головного спеціаліста відділу контролю (нагляду) за маломірними (малими) суднами та базами, яку обіймав позивач, скорочено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" зумовило виникнення підстави для припинення його державної служби та звільнення.
Разом з цим, колегія суддів враховує, що відповідно до приписів п. 4 ч. 1 статті 2 ЗУ "Про державну службу" посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.
Водночас, судом першої інстанції не надано оцінки щодо зміни функціональних обов`язків структурних підрозділів Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України, зокрема, здійснення заходів державного ринкового нагляду.
За наведених обставин, колегія суддів критично оцінює посилання позивача, що Державна служба морського та річкового транспорту України не здійснювала фактичне скорочення чисельності штату, оскільки підставою для звільнення ОСОБА_1 в оскаржуваному наказі зазначено не скорочення чисельності або штату державних службовців, а саме скорочення посади державної служби внаслідок введення в дію структури та штатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України без скорочення чисельності або штату державних службовців, що відповідає приписам п. 1 ч. 1 ст. 87 ЗУ № 889- VIII.
При цьому, колегія суддів наголошує, що правомірність скорочення відповідної посади державної служби не є предметом розгляду даного спору.
Таким чином, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апелянта, що відповідач мав законні підстави для припинення державної служби позивача відповідно п. 1 ч. 1 ст. 87  ЗУ № 889- VIII, у той час як висновок суду першої інстанції про те, що в даному випадку не відбулося скорочення посади державної служби, яку обіймав позивач є помилковим.
Разом з тим, вирішуючи питання щодо дотримання відповідачем, визначеної процедури звільнення позивача з роботи та припинення державної служби, колегія суддів зазначає про таке.
Порядок припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначено, зокрема, ч. 3 ст. 87 ЗУ № 889-VIII) відповідно до приписів якої, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Отже, згідно діючої на час виникнення спірних правовідносин ч.3 ст.87 Закону України "Про державну службу" роботодавець має право, але не зобов`язаний пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).
Вказане також узгоджується з роз`ясненням Національного агентства України з питань державної служби від 15 березня 2021 року № 132-р/з, у якому зазначається, якщо державного службовця в установленому порядку повідомлено про звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону і таке звільнення не відбулось до 06 березня 2021 року, суб`єкт призначення або керівник державної служби не має обов`язку пропонувати цьому державному службовцю іншу посаду відповідно до чинної ч. 3 ст. 87 Закону.
Як було встановлено судом, 22.04.2020 позивача ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням посади державної служби введення в дію структури та штатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України відповідно до вимог пункту 1 частини першої та частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу" та наказом від 29.05.2020 № 259-с звільнено з займаної посади ОСОБА_1 . 
Колегія суддів зазначає, що відповідні дії відповідача відповідають нормам законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зокрема, ст. 87 Закону України "Про державну службу" у редакції чинній на час попередження позивача наступне звільнення від 21.04.2020.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що наказ № 259-с від 29.05.2020 про звільнення ОСОБА_1 був прийнятий у відповідності до норм чинного законодавства, а тому правові підстави для визнання його протиправним та скасування, а також поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відсутні.
Таким чином, колегією суддів встановлено, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства, а також спростовуються доводами апелянта та долученими до матеріалів справи доказами. 
Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а рішення прийнято з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування, та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 317, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державної служби морського та річкового транспорту України задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді                                                                                В.П. Мельничук

                                                                                          І.О.Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 19 липня 2021 року