Ухвала
Іменем України
 
05 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 204/1267/21
провадження № 61-10774ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павловська Ганна Олегівна, про скасування запису державної реєстрації права власності,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила: скасувати запис державної реєстрації права власності за громадянкою ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу (далі - Приватний нотаріус) Павловської Г. О. від 23 січня 2019 року, індексний номер 42182552, на підставі якого 22 січня 2019 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 29975411 про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 878051312101, за ОСОБА_2 на підставі договору іпотеки від 03 грудня 2017 року № 1697; поновити запис державної реєстрації права власності на згадану квартиру за нею.
 
Ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року, відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з тим, що судом вже було ухвалено рішення, яке набрало законної сили, у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
 
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, вказав, що ОСОБА_1 вже зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Зєнікова М. С., Приватний нотаріус Павловська Г. О., ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_3 , про визнання договорів позики та іпотеки недійсними, скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності, визнання договору позики неукладеним. Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 24 березня 2020 року у справі № 204/9549/18 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 . Рішення суду набрало законної сили 01 липня 2020 року. Пред`явлений в цій справі позов стосується тих же самих сторін і того ж предмета позову, а також обґрунтований тими ж самими підставами.
 
25 червня 2021 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди неправильно витлумачили зміст пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України, так як пред`явлений нею позов у цій справі є новим, з врахуванням нових висновків рішення суду у справі № 204/9549/18. Саме новими обставинами обґрунтований цей позову. Апеляційний суд не врахував правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року у справі № 640/7778/18, про те, що підстави позову у вже розглянутій справі та в цій справі не є ідентичними, оскільки спір між сторонами у справах виник з різних підстав, тому висновки судів попередніх інстанцій про відмову у відкритті провадження у справі є помилковими.
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Судами встановлено, що у грудні 2018 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Зєнікова М. С., Приватний нотаріус Павловська Г. О., ОСОБА_4 , орган опіки та піклування Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_3 , про визнання договорів позики та іпотеки недійсними, скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності, визнання договору позики неукладеним, в якому просила: визнати недійсними договір позики від 03 листопада 2017 року та договір іпотеки від 03 листопада 2017 року, укладені між нею та відповідачем ОСОБА_2 ; скасувати запис про іпотеку від 03 листопада 2017 року № 23177193 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1 , вчинений Приватним нотаріусом Зєніковою М. С.; скасувати запис про обтяження від 03 листопада    2017 року № 23177642 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо зазначеної квартири, вчинений Приватним нотаріусом Зєніковою М. С.; визнати протиправною та скасувати проведену 22 січня 2019 року Приватним нотаріусом Павловською Г. О. державну реєстрацію права власності за відповідачем ОСОБА_2 на зазначену квартиру; скасувати запис про право власності від 22 січня 2019 року № 29975411  на вказану квартиру; визнати неукладеним договір позики від 03 листопада 2017 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 .
 
Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 24 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2020 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2020 року, у справі № 204/9549/18 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Павловська Г. О., про скасування запису державної реєстрації права власності, в якому просила: скасувати запис державної реєстрації права власності за громадянкою ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати протиправним та скасувати рішення Приватного нотаріуса Павловської Г. О. від 23 січня 2019 року, індексний номер 42182552, на підставі якого 22 січня 2019 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 29975411 про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 878051312101, за ОСОБА_2 на підставі договору іпотеки від 03 грудня 2017 року № 1697; поновити запис державної реєстрації права власності на згадану квартиру за нею.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
 
За змістом наведеної правової норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
 
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
 
При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.
 
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
 
Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
 
Встановивши, що предметом позову ОСОБА_1 в цій справі, пред`явленого у лютому 2021 року до ОСОБА_2 , є те ж саме незаконно, на думку заявника, набуте відповідачем ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі того ж договору іпотеки від 03 грудня 2017 року № 1697, що й у справі № 204/9549/18, з тих же самих підстав, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України.
 
Доводи ОСОБА_1 про те, що пред`явлений нею позов у цій справі є новим, так як в ньому враховані нові висновки, викладені в рішенні суду у справі № 204/9549/18, не заслуговують на увагу, оскільки, як правильно встановили суди попередніх інстанцій, її позов стосується тих же самих сторін і того ж предмета позову, а також обґрунтований тими ж самими підставами. Викладення ОСОБА_1  у повторно поданому позові вимог з наведенням інших формулювань не є свідченням пред`явлення позову з інших підстав, так як обидва позови обґрунтовані незаконним, на думку заявника, набуттям ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 03 грудня 2017 року № 1697. Тобто у справі № 204/9549/18 вже була надана оцінка законності переходу права власності на спірну квартиру до ОСОБА_2 , зокрема й дійсності договору іпотеки. Пред`явлений в цій справі позов спрямований на повторний перегляд вже вирішеної судами трьох інстанцій цивільної справи, тобто до порушення принципу правової визначеності.
 
Відображений заявником у касаційній скарзі витяг з постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду             від 22 травня 2019 року у справі № 640/7778/18 стосується оцінки судом предмета і підстав позову, пред`явленого у вказаній справі, тобто зроблені судом висновки безпосередньо пов`язані з обставинами конкретної справи, тому посилання на вказану постанову не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій в цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах.
 
Інші аргументи касаційної скарги зводяться до власного суб`єктивного тлумачення заявника положень пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України і не свідчать про порушення судами попередніх інстанцій в цій справі норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.
 
Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. 
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павловська Ганна Олегівна, про скасування запису державної реєстрації права власності.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук   В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко