ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5447/21 Справа № 182/3724/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк"
відповідач - ОСОБА_1 , 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року, ухваленого суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. в місті Нікополі Дніпропетровської області, (відомості про дату ухвалення повного повний тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ: 
У липні 2020 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначив, що 29 вересня 2007 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір б/н. 
Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк "Приватбанк" є правонаступником прав та обов`язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк "Приватбанк", у зв`язку з чим, на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року, змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк "Приватбанк", про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ "Приватбанк", який додано до позовної заяви. 
17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 12241050038006727). 
Щодо зміни кредитного ліміту, Банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. 
Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. 
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. 
При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 31 березня 2020 року має заборгованість в загальному розмірі 124 685 грн. 03 коп.
Заборгованість складається з наступного: 4 744 грн. 29 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 111 327 грн. 17 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 2 220 грн. 00 коп. – нарахована пеня; 0 грн. 00 коп. – нарахована комісія; а також штрафи, відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 5 913 грн. 57 коп. - штраф (процентна складова). 
Таким чином, оскільки вищевказана заборгованість відповідачем не погашається, позивач звернувся до суду та просить дану суму стягнути в примусовому порядку, а також стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 грн. 00 коп.
Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом, згідно з Договором без номеру від 29 вересня 2007 року, в розмірі – 4 744 грн. (чотири тисячі сімсот сорок чотири грн.) 29 коп. 
В задоволенні частини позовних вимог про стягнення суми в розмірі 111 327 грн. 17 коп. - заборгованості за нарахованими відсотками, 2 220 грн. 00 коп. – пені, 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 5 913 грн. 57 коп. - штраф (процентна складова) - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 8 грн. (вісім грн. 45 коп.).
Позивач, АТ КБ «Приватбанк», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального та матеріального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги, поклавши судові витрати на відповідача ОСОБА_1 .
При цьому, скаржник зазначає, що позивачем до позову надана копія анкети-заяви, з якої чітко вбачається інформація про персональні дані позичальника та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки, зокрема і відсоткова ставка, а також згода на укладення договору, яка особисто підписана відповідачем ОСОБА_1 .
Окрім того, позичальник власноруч підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 дні пільгового періоду», в якій зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом 3% в місяць, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця наступного за звітним, розмірі комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні.
Позивач зазначає, що позичальник, отримавши кредитну картку, активувала її, користувалася кредитними коштами з власної ініціативи, що підтверджує укладення між сторонами кредитного договору та підтверджено наданими Банком доказами: розрахунком заборгованості, Довідкою про видані картки за Договором, Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та випискою по рахункам відповідача.
Скаржник наголошує на тому, що суд першої інстанції, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а остання його не повернула, не мав жодних підстав відмовляти у стягненні процентів, пені та штрафів, які узгоджені сторонами.
Також, позивач зазначає, що суд, перевіривши розрахунок боргу та будучи незгодним з ним повинен був надати свій розрахунок, однак судом першої інстанції цього зроблено не було, а отже суд ухилився від виконання своїх прямих обов`язків, зокрема від здійснення правосуддя.
Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку, з огляду на таке. 
Судом встановлено, факт перебування сторін у договірних правовідносинах що підтверджується копією заяви про видачу кредиту, Умовами та правилами надання банківських послуг.
Відповідач вчасно не надавала грошові кошти для погашення кредиту, внаслідок чого станом на 31 березня 2020 року має заборгованість в загальному розмірі 124 685 грн. 03 коп., яка складається з наступного: 4 744 грн. 29 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 111 327 грн. 17 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 2 220 грн. 00 коп. – нарахована пеня; 0 грн. 00 коп. – нарахована комісія; а також штрафи, відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 5 913 грн. 57 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.5-23). 
Викладені в позові обставини Позивач підтверджує розрахунком заборгованості, копією заяви позичальника, витягом з «Тарифів Банку», витягом з «Умов та правил надання банківських послуг» та «Правил користування платіжною карткою».
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача тіла кредиту, виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 4744,29 грн 
Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні зазначеного договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. 
Проте колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.
У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України).
За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Колегія суддів не може погодитись із висновком суду про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_1 . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Так, Банком на підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками надані: заява позичальника DNYJF911770146, яка особисто підписана позивачем 29.09.2007 та в якій, зокрема зазначена базова процентна ставка за кредитом – 3% на місяць на залишок заборгованості, кредитна картка-Універсальна 30 днів пільногого періоду, номер кредитної картки НОМЕР_1 , Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка також особисто підписана ОСОБА_1 29.09.2007, в якій також зазначено базову процентну ставку в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році – 3,0% (а.с.26- зворот, 27).
Окрім того позивачем на підтвердження, заявлених у позові вимог надано Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), з якої видно кредитний ліміт, який встановлювався Банком, час встановлення та сума, встановленого ліміту. Початковий ліміт було встановлено на суму 500 грн., в подальшому збільшено до 600 грн., потім до 1800 грн. зменшено до 900 грн., збільнено до 1800 грн., збільшено до 3000 грн. та останнє збільшення кредитного ліміту до 5000 грн. відбулося 05.02.2010 (а.с.24).
Також Банком, як доказ надана Довідка, відповідно до якої за кредитним договором № б/н ОСОБА_1 було видано 5 кредитних карток: НОМЕР_1 , строк дії картки 04/09; НОМЕР_2 , строк дії картки 10/11; НОМЕР_3 , строк дії -01/14; НОМЕР_4 , строк дії-09/16;54570824514822462, строк дії картки 11/16 (а.с.25).
Також позивачем надано і виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 (а.с.14-23).
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. 
Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги.
Наведені вище, надані судом докази зокрема: заява позичальника DNYJF911770146, Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», особисто підписані відповідачем ОСОБА_1 29.09.2007, підтверджує її приєднання до умов договору в розумінні положень статті 634 ЦК України, оскільки, підписавши заяву позичальника і довідку, відповідач особисто ознайомилася з запропонованими їй умовами кредитування, тобто була обізнана з умовами на яких отримала наданий позивачем кредит, а отже банк має право вимагати від позичальника виконання умов договору в частині сплати відсотків.
У позові банк просив стягнути окрім тіла кредиту, також і інши складові договору, зокрема:заборгованість за нарахованими відсотками в сумі-111 327 грн. 17 коп., пеню -2 220 грн. 00 коп., а також штрафи, відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 5 913 грн. 57 коп. - штраф (процентна складова). 
Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції, що умовами укладеного договору не передбачено відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Даний висновок суду суперечить наданим Банком доказам, зазначеним вище, якими узгоджений між сторонами розмір базової відсоткової ставки в місяць за користування кредитним коштами – 3,0% (а.с.26 – зворот, 27).
Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами позивача про те, що Банк має право на стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами.
Відомості про погодження сторонами розміру неустойки (пені та штрафів) за порушення кредитного зобов`язання, заява позичальника DNYJF911770146 та Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка особисто підписана відповідачем не містять, тому колегія суддів у цій частині погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Банку у цій частині.
Верховний Суд України у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14 висловив правовий висновок про те, що строк дії картки є кінцевим терміном кредитування.
Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, право кредитора нараховувати передбачені договором відсотки за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Як встановлено апеляційним переглядом строк дії картки №54570824514822462, закінчився 11/16, отже, АТ КБ «ПриватБанк» по листопад 2016 року включно, тобто до закінчення строку дії кредитної картки, має право на нарахування відсотків за користування кредитом, а з 01 грудня 2016 року – таке право у нього припиняється, натомість, виникає право нараховувати відсотки на підставі статті 625 ЦК України, яка застосовується як наслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, вимоги ж за ч.2 ст.625 ЦК України позивачем не заявлені. 
Колегією суддів досліджено наданий позивачем розрахунок заборгованості станом на 31.03.2020 року, зокрема по відсоткам, проте повністю із ним погодитися не можна, оскільки його проведено з порушенням умов кредитування за підвищеною процентною ставкою і за межами закінчення строку дії кредитної картки.
Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.
Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку – розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково – зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року.
Отже, заборгованість відповідача ОСОБА_1 по процентам за користування кредитом, має бути розрахована із застосуванням процентної ставки у розмірі 3,0 % на місяць за період з 01.10.2007 по 30.11.2016.
Як вбачається з розрахунку наданого позивачем до позовної заяви заборгованість відповідача  ОСОБА_1  по процентам за користування кредитом, з урахуванням отриманих та сплачених нею сум, за період з 01.10.2007 року по 31.03.2015 року (коли була збільнеша процентна ставка з 3,0% до 3,6%), за розрахунками позивача становить 265,72 грн. (а.с.11-зворот).
Колегією суддів наведений власний розрахунок заборгованості по кредитному договору за відсотками за користування кредитними коштами, за ставкою 3,0%, яка узгоджена сторонами.
Так, враховуючи, що заборгованість за тілом кредита незмінна та становить 4744,29 грн., то за 19 місяців за ставкою 3,0% (період з 01.04.2015 по 30.11.2016), заборгованість по відсоткам буде становити 2704,25 грн. (4744,29 грн. / 100*3*19 =2704,25 грн. ).
Станом на 01 вересня 2014 року (коли була збільшена відсоткова ставка), розмір заборгованості за відсотками становив 265,72 грн. грн. Разом, розмір заборгованості за відсотками, що підлягає стягенню з відповідача на користь позивача буде становити 2969,97 грн. (2704,25 грн. + 265,72 грн).
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла до переконання, що рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 ухвалено без повного урахування наявних у справі доказів, тому згідно положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками користування кредитними коштами станом на 30.11.2016 року в сумі 2969,97 грн. 
Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір у сумі 2102 грн., за подання апеляційної скарги 3153 грн., а всього сплачено 5255 грн. (а.с.4,72).
У зв`язку із тим, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, в загальному розмірі з урахуванням, стягнутого судом першої інстанції тіла кредиту на суму 7714,26 грн., тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 325,13 грн., відповідно розрахунку (7714,26 грн., х 5255 грн. /124685,03).
Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 4744,29 грн. – не оскаржується.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк” задовольнити частково.
Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 в частині відмови Акціонерному товариству Комерційний банк „Приватбанк” в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН – НОМЕР_5 ), на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ 14360570, заборгованість за кредитним Договором без номеру від 29 вересня 2007 року по відсоткам, станом на 30.11.2016 року в сумі 2969,97 грн. (дві тисячі дев`ятсот шістдесят девять гривень дев`яносто сім копійок)
Змінити заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 в частині розподілу судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН – НОМЕР_5 ), на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ 14360570 витрати зі сплати судового збору в сумі 325,13 грн. за розгяд справи в судах першої і апеляційної інстанцій.
В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 08 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: