П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/13197/20	
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Стас Л.В..
суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.
за участю секретаря – Худика С.А. 
за участю представника апелянта – Чілей М.В.
за участю представника позивача – Михайленко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агентство інформаційної безпеки “Юго-Запад” до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень 

ВСТАНОВИВ: 

Товариство з обмеженою відповідальністю Агентство інформаційної безпеки “Юго-Запад” ( далі – позивач) звернулося з позовом до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області ( далі – відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.11.2020 року №000718/15-32/07-08, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 886 053 грн., та №000720/15-32/07-08, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 276 997 грн.
      Обґрунтовуючи позов, ТОВ Агентство інформаційної безпеки “Юго-Запад” посилалося на те, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 26.10.2020 року № №000718/15-32/07-08, є безпідставними, оскільки господарські операції з придбання товару із контрагентами ТОВ “АМЕЙ” та ТОВ “АККОРД ТОРГ”, мали реальний характер, підтверджуються належним чином оформленими первинними та іншими документами бухгалтерського і податкового обліку, а висновок контролюючого органу в акті перевірки про удаваний характер цих операцій ґрунтується на підставі податкової інформації інформаційно-аналітичних базах ДПС відносно зазначених контрагентів та результатів перевірок цих контрагентів з їх постачальниками, без аналізу первинних документів, складених за наслідками операцій з підприємством. Позивач посилався на те, що не може нести відповідальність за недотримання податкової дисципліни контрагентами та іншими постачальниками в ланцюгу поставок, який досліджувався контролюючим органом.

       Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року – позов задоволено. 
       Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 16.11.2020 року №000718/15-32/07-08 та №000720/15-32/07-08.
      Стягнуто з Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агентство інформаційної безпеки “Юго-Запад” (65010, м. Одеса, вул. Палубна, буд.9/3) код ЄДРПОУ 20981885 витрати по сплаті судового збору 17445,75 грн.

       В апеляційній скарзі, Головне управління ДПС в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,  просить рішення суду від 16 лютого 2021 року – скасувати, прийняту нову постанову про відмову в задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що висновок суду першої інстанції про правомірне збільшення позивачем в податковому обліку з ПДВ суми податкового кредиту за наслідками господарських операцій із ТОВ “АМЕЙ” та ТОВ “АККОРД ТОРГ” не відповідає нормам матеріального та процесуального права, здійснений без надання належної оцінки обставинам, наведеним в акті перевірки на обґрунтування фіктивності операцій з придбання позивачем товару у вказаних контрагентів. Зазначив, що  по ланцюгу постачання встановлено невідповідність номенклатури, кількості та вартості товарно-матеріальних цінностей, придбаних для продажу контрагентами - постачальниками та реалізованих ними на адресу ТОВ Агентство інформаційної безпеки “Юго-Запад”, облікова кількість штатних працівників цих контрагентів складає 1 особа, об`єкти оподаткування відсутні, що свідчить про  неможливість проведення операцій поставки товарно-матеріальних цінностей контрагентами – постачальниками на адресу позивача. Крім того, податковій орган зазначив про ненаданні позивачем до перевірки в повному обсязі первинних документів на вимогу контролюючого органу щодо документального підтвердження господарських операцій, за рахунок яких позивачем сформовано податковий кредит та від`ємне значення за період, що перевірявся.  

       Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. 

      Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що  апеляційна скарга  підлягає  задоволенню  з таких мотивів. 

      Судом першої інстанції встановлено, що, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю Агентство інформаційної безпеки “Юго-Запад” (код ЄДРПОУ 20981885) зареєстроване юридичною особою з 03.06.1994 року (дата запису: 26.01.2005р., номер запису: 15561200000004663).

      Як вбачається з матеріалів справи, у період з 28.09.2020р. по 19.10.2020р. року головними державними ревізорами-інспекторами Гуменюк І.В., Папіджановим С.З., Поліщуком Д.А. на підставі наказу ГУ ДПС в Одеській області від 18.09.2020 року №4507 була проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ АІБ “ЮГО-ЗАПАД” щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за липень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах. За результатами вказаної перевірки ГУ ДПС у Одеській області 26.10.2020 року склало відповідний Акт № 000022/15-32ч20981885 (Том 1 а.с. 14-23).

      У висновках вищезазначеного Акту вказано про те, що ТОВ АІБ “Юго-Запад” порушено норми п.44.1 ст.44, ч. “а” п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п.201.1, п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 590 702 грн., у тому числі: за липень 2019 року на 209 391 грн., за грудень 2019 року на 381 311 грн., та встановлено завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (ряд. 19) та суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.21) у розмірі 276 997 грн., у тому числі за липень 2020 року.

      На підставі висновків акту документальної перевірки, Головним управлінням ДПС в Одеській області винесене податкове повідомлення-рішення від 16.11.2020 року №000718/15-32/07-08, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 886 053 грн., з яких за податковими зобов`язаннями 590 702 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 295 351 грн. (Том 1 а.с.12).

      Також, Головним управлінням ДПС в Одеській області 16.11.2020 року прийнято податкове повідомлення-рішення №000720/15-32/07-08, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 276 997 грн. (Том 1 а.с.13).

     Позивач, не погоджуючись із прийнятими податковим органом податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду із цим позовом.
       
      Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не наведено достатніх доводів та не подано належних доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання спірних господарських операцій, доводили б невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та виключають право на формування податкового кредиту.

      Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав. 

      Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються    Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК України).

     В силу пп. 75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

      Відповідно до п. 133.1 ст. 133 ПК України платниками податку з числа резидентів є, зокрема, суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.

     Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
      Об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу (пп. 134.1.1п. 134.1 ст. 134 ПК України).

     Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

      В силу пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

       Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.

      Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

     Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

     Приписами підпункту “а” пункту 198.5 статті 198 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

      Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201 ПК України). 

     Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу (п. 201.8 ПКУ).

     Пунктом 201.10 ст. 201 ПКУ передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
       
     Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

     Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

     Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
     
      Статтею 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

     Для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тому витрати підприємства для цілей оподаткування податком на прибуток, а податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість повинні бути підтверджений первинними документами, що відображають реальність господарської операції, та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

      Наведені норми податкового законодавства дають підстави для висновку, що витрати, дохід для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит з податку на додану вартість, мають бути підтверджені фактично здійсненими господарськими операціями, належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність цих операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника.
      Згідно пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПКУ контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

      Відповідно до п.123, ст.123 ПКУ вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

      Як встановлено судом, згідно Акту перевірки від 26.10.2020 року № 000022/15-32ч20981885, відповідач зазначає, що за результатами перевірки ТОВ АІБ “ЮГО-ЗАПАД”, згідно з даними інформаційних систем та електронної звітності, суми податкового кредиту на загальну суму 656 992 грн. за результатами взаємовідносин з ТОВ “АМЕЙ” не підтверджено, з причини відсутності доказів щодо фактичного отримання товарів на суму ПДВ у розмірі 656 992 грн.

     Так, податковий орган вказує на те, що за перевірений період до складу податкового кредиту за звітні періоди січень, лютий, квітень, травень, червень 2019 року позивачем включені суми ПДВ у розмірі 656 992 грн. у результаті взаємовідносин з ТОВ “АМЕЙ”,
код 41609723, в свою чергу на думку податкового органу будь-які матеріали, товари, які придбавались ТОВ АІБ “ЮГО-ЗАПАД” не могли були придбані у ТОВ “АМЕЙ”, оскільки за період з січня 2019 по червень 2019 року облікова кількість штатних працівників ТОВ “АМЕЙ” складає 1 особа, об`єкти оподаткування відсутні.

     Відповідач також зазначає, що за результатами перевірки, на підставі наданих документів, на підставі даних Архіву електронної звітності, інформаційних систем Податкового блоку, зроблений висновок, що документально оформлені операції між позивачем та його контрагентом ТОВ “АККОРД ТОРГ” фактично не відбулись, оскільки ТОВ “АККОРД ТОРГ” сформовано податковий кредит, який складається з придбання інструментів, запчастин, сантехнічних матеріалів, канцелярських товарів, іграшок, посуду, будівельних матеріалів та інше, у тому числі товарів, які були документально оформлені як реалізація на адресу ТОВ АІБ “ЮГО-ЗАПАД”. В свою чергу, ТОВ “АККОРД ТОРГ” оформлено придбання товарів, на які оформлено реалізацію на адресу позивача у контрагента ТОВ “ФОРТ ПРАЙМ”, код 43136828. Відповідач вказує на те, що за грудень 2019 року облікова кількість штатних працівників ТОВ “ФОРТ ПРАЙМ” складає 1 особа, об`єкти оподаткування відсутні, а відтак, на думку відповідача, будь-які матеріали, товари, які придбавались ТОВ “АККОРД ТОРГ” не могли були придбані у ТОВ “ФОРТ ПРАЙМ”.

    Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, позиція контролюючого органу в частині зазначених порушень полягала також у ненаданні позивачем до перевірки в повному обсязі первинних документів на вимогу контролюючого органу щодо документального підтвердження господарських операцій, за рахунок яких позивачем сформовано податковий кредит та від`ємне значення за період, що перевірявся.  

     В акті перевірки зазначено, що в ході перевірки первинні та бухгалтерські документи ТОВ АІБ “ЮГО-ЗАПАД” надавалися лише за липень 2020 року. 

     Письмовий запит від 16.10.2020 року щодо надання документів та копій документів директор ТОВ АІБ “ЮГО-ЗАПАД” Смольянінов О.П. отримувати відмовився, у зв`язку з чим до перевірки не надано договорів, рахунків-фактур, специфікацій, актів прийняття виконаних робіт, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, платіжних доручень, засвідчених підписом посадової особи та скріплених печаткою, бухгалтерських документів, за період з 01.01.2019 по 30.06.2020 роки по взаємовідносинам з вищезазначеними постачальниками. 

     Судом апеляційної інстанції встановлено, що у Акті перевірки від 26 жовтня 2020 року № 000022/15-32ч20981885 міститься підпис директора ТОВ АІБ “ЮГО-ЗАПАД”, якою він підтверджує те, що надана інформація, первинні, бухгалтерські та інші документи, використані при проведенні перевірки, достовірні, надані в повному обсязі, а додаткові (інші) документи, що свідчать про господарські відносини (спростовують викладені в акті факти) за період, що перевірявся, відсутні.

     У зв`язку з цим, податковий орган вимушений був використовувати базу даних Архіву електронної звітності, інформаційних систем Податкового блоку, на підставі яких дійшов вищезазначених висновків. 

     Окрім того, ТОВ АІБ “ЮГО-ЗАПАД”, не було подано додаткових документів також і у порядку, передбаченому  пунктами  44.6 та 44.7 статті 44 ПК України.

     Вказані обставини позивачем не спростовані. 

     Разом з тим, суд першої інстанції не дослідив питання надання згаданої документації до перевірки чи до заперечень на акт перевірки ( у випадку наявності заперечень) , не надав оцінки доводам учасників справи в цій частині. Водночас, предметом доказування в частині зазначеного порушення є саме встановлення обставин наявності первинної документації у позивача станом на час проведення перевірки. 

     Відповідно до частини першої  пункту 85.2 статті 85 ПК  платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
     Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження платником ПДВ задекларованої суми податкового кредиту належними документами бухгалтерського обліку та податковою накладною, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують дійсно мали місце.
     Статтею 44 Податкового кодексу України встановлено вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності. 

     Пунктом  44.1  ст.  44 ПК  встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
      
     Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених  пунктом 44.1  цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до  статей 39  та  39-2  цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії) (абзац перший пункту 44.3 цієї статті).

     Відповідно до пункту  44.6  ст.  44 ПК,  у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

     Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

      Зміст наведених правових норм свідчить, що обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці. Не надання таких документів нормами пункту  44.6  ст.44 ПК  прирівнюється до їх відсутності.

     Зазначений висновок щодо застосування норм матеріального права узгоджується із висновком Верховного Суду, який був наданий під час вирішення подібних правовідносин, постанова від 19.03.2019, справа №804/15542/13-а, адміністративне провадження №К/9901/8085/18.

    Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ АІБ “ЮГО-ЗАПАД” придбало у ТОВ “АМЕЙ” на підставі договору поставки №14.01 від 14 січня 2019 року, плати передавальні НПП ГЛЕР-01Р в кількості 98 шт., плати приймальні НПП ГЛЕР-01Р в кількості 98 шт, плата управління 04.02.105-03 ІЗМ.01 в кількості 98 шт., плата регулювання прийома юкс 004.01.505-01Р в кількості 98 шт., корпус полікарбонатний-01Р в кількості 98 шт., корпус полікарбонатний з кришкою-01Р в кількості 98 шт. на загальну суму 3347836,80 (у тому числі ПДВ 557972,80) гривень; на підставі договору поставки №08.04 від 08 квітня 2019 року плати передавальні НПП ГЛЕР в кількості 6 шт., плати приймальні НПП ГЛЕР в кількості 6 шт. на загальну суму 90720,00 (у тому числі ПДВ 15120,00) гривень; на підставі договору поставки №15.05 від 15 травня 2019 року плата передавальна НИСШ 434857031-01 в кількості 20 шт., плата приймальна НИСШ 434857031-02 в кількості 20 шт., плата управління 04.02.105-03 ІЗМ.02 в кількості 10 шт., плата регулювання прийому 004.01.600 в кількості 10 шт. на загальну суму 223080,00 (у тому числі ПДВ 37180,00) гривень; на підставі договору поставки №17.05 від 17 травня 2019 року приймач сигналів тривоги по радіоканалу до восьми передачів в кількості 1 шт., сповіщувач інфрачервоний, лінійний, з дальністю виявлення 70м, передача тривоги по радіоканалу в кількості 8 шт., модуль розширення на 10 реле в кількості 1 шт. на загальну суму 112080,00 (у тому числі ПДВ 18680,00) гривень; на підставі договору поставки №07.06 від 07 червня 2019 року плата передавальна НИСШ 434857031-01 в кількості 3 шт., плата приймальна НИСШ 434857031-02 в кількості 3 шт., сповіщувач охоронний всепогодний комбінований вуличний в кількості 2 шт., джерело живлення 24В, 0, 7А в кількості 5 шт. на загальну суму 78660,00 (у тому числі ПДВ 13110,00) гривень; на підставі договору поставки №14.06 від 14 червня 2019 року плата передавальна НИСШ 434857031-01 в кількості 5 шт., плата приймальна НИСШ 434857031-02 в кількості 5 шт., плата управління 04.02.105-03 ІЗМ.02 в кількості 4 шт., плата РМ в кількості 3 шт. на загальну суму 89580,00 (у тому числі ПДВ 14930,00) гривень.

      Крім того, ТОВ АІБ “ЮГО-ЗАПАД” придбало у ТОВ “АККОРД ТОРГ” на підставі договору поставки №12.12 від 12 грудня 2019 року, монітор DHL55-4К в кількості 3шт., пристрій налаштування обладнання переносний ПНОП в кількості 1 шт., комп`ютер INTEL  в кількості 1 шт., маніпулятор типу миша в кількості 4 шт., комплект кріплення для 1-відеокамери в кількості 93 шт. комплект кріплення для 2- відеокамер в кількості 10 шт, комплект кріплення для 3-відеокамер в кількості 1 шт., комплект кріплення для 5-відеокамер в кількості 1 шт., кріплення шафи в кількості 19 шт., шафа комутаційна периферійна ШКП в кількості 2 шт., монітор DHL22-F600 в кількості 4 шт. на загальну суму 714241,28 грн. (у тому числі ПДВ 119040,21 грн.). Крім того, судом встановлено, що між ТОВ “АККОРД ТОРГ” та позивачем також укладено договори підряду №11/19 від 25 листопада 2019 року на загальну суму 263230,00 грн. та №12/19 від 02 грудня 2019 року на загальну суму 286770,00 грн., та  13 січня 2020 року між ТОВ “АККОРД ТОРГ”, ТОВ АІБ “ЮГО-ЗАПАД” та ТОВ “СІТІ-БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ” було укладено договори відступлення права вимоги по вищезазначеним договорам поставки та підряду згідно яких новим кредитором став ТОВ “СІТІ-БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ”.

     Як вже зазначалося, висновок суду першої інстанції про наявність підстав про задоволення позову вмотивований тим, що обставини щодо придбання позивачем товару у 
ТОВ “АМЕЙ” та ТОВ “АККОРД ТОРГ”, підтверджуються письмовими доказами, копії яких долучені до матеріалів справи, а саме : договорами поставки, специфікаціями, рахунками-фактури, видатковими накладними та товарно - транспортними накладними, актами приймання виконаних робіт, тощо. 

     Колегія суддів зазначає, що  суд не може обмежити право платника податків довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Разом з тим, у разі якщо рішення контролюючого органу мотивоване саме ненаданням платником податків на вимогу відповідача первинних документів, суд повинен перевіряти такі обставини, оскільки обов`язок платника податку із сплати податку на додану вартість знаходиться у прямій залежності від підтвердження розмірів доходу та витрат відповідними первинними документами. 
      Так, положення   КАС України  зобов`язують суд вжити заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об`єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

       Ці норми ПК кореспондуються із нормою частини другої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
     
       Наведені норми вимагають наявність документів на час складення податкової звітності, встановлюють правило щодо надання платником податків документів для перевірки, а також юридичний наслідок недотримання цього правила - виключення факту наявності документів на час складення податкової звітності. Вони є складовою механізму правового регулювання податкового обліку і не входять в будь-яку конкуренцію з процесуальними нормами, якими встановлені правила доказування в адміністративному судочинстві.
     Отже, платник податків не може посилатися в судовому процесі на підтвердження показників, які відображені ним у податковій звітності, на документи, які не були надані під час перевірки або впродовж строку, передбаченого п. 86.7 ст. 86 ПК України. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами.
     Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №160/8441/18.
     Суд першої інстанції визнав доказами придбання позивачем товару у  ТОВ “АМЕЙ” та ТОВ “АККОРД ТОРГ” первинну документацію, надану безпосередньо до суду першої інстанції, не з`ясувавши, однак, обставин, за яких відповідно до  пункту  44.6 статті 44 ПК, позивач може посилатися на них на підтвердження сум податкового кредиту, задекларованих за операціями з придбання товару у цих постачальників.

     Зазначені обставини суд повинен був оцінити у сукупності з доводами ГУ ДПС в Одеській області щодо неможливості встановити походження придбаних позивачем у ТОВ “АМЕЙ” та ТОВ “АККОРД ТОРГ” та відстежити їх рух у ланцюгу постачання, з огляду на те, що в контексті таких доводів відповідач звертав увагу суду на не відповідність номенклатури придбаних та реалізованих зазначеними постачальниками товарів, відповідно до інформації з Архіву електронної звітності, інформаційних систем Податкового блоку. 

      Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України  в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
     
      У разі надання податковим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
     Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення, прийнятого контролюючим органом з підстав формування платником податків даних податкового обліку за наслідками фіктивних господарських операцій.
     Предметом доказування у справах, пов`язаних із формуванням платником ПДВ податкового кредиту, становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення податкового кредиту. До таких обставин належать, зокрема обставини щодо факту здійснення операцій з постачання товару (послуги) в разі, якщо контролюючий орган виключив з податкового обліку платника ПДВ суму податку з підстав нереальності (безтоварності) операції.
     У такому випадку документи підлягають оцінці з врахуванням всіх обставин, в тому числі й обставин щодо характеру діяльності постачальника. Лише сукупність обставин може свідчити на користь висновку про реальність або неможливість фактичного проведення господарських операцій.
     Така теза неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, але не виключно, у постановах від 20.02.2018 у справі № 809/117/13-а, від 29.07.2020 у справі № 200/5834/19-а, від 11.09.2019 у справі №814/1932/17, від 28.10.2019 у справі №280/5058/18. 
     Тобто, судом першої інстанції у порушення принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи не досліджено належним чином наявні докази. Обставини справи встановлено неповно, вимоги процесуального законодавства щодо безпосереднього, всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів та надання оцінки всім важливим доводам сторін виконано не було.
      Отже, з урахуванням того, що позивач у належний спосіб не зміг довести під час судового оскарження обставини надання ним під час перевірки або до моменту прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення, договорів, рахунків-фактур, специфікацій, актів прийняття виконаних робіт, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, платіжних доручень, засвідчених підписом посадової особи та скріплених печаткою, за період з 01.01.2019 по 30.06.2020 роки, по взаємовідносинам з вищезазначеними постачальниками, які є первинними документами, що засвідчують факт виконання правочинів, висновки відповідача, про заниження податку на додану вартість та завищення від`ємного значення суми податку на додану вартість, є законними.
      Відповідно до ст. ст. 242 КАС України КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
     У відповідності до ст.ст. 315, 317 КАС України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення на підставі неправильного застосування норм матеріального права.

   Керуючись ст.ст.  315,  317,  321,  322,  325 КАС України, суд – 
                                                               ПОСТАНОВИВ :
     Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України – задовольнити. 

      Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агентство інформаційної безпеки “Юго-Запад” до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень – скасувати. 

   Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Агентство інформаційної безпеки “Юго-Запад” – відмовити. 

      Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

 Дата складення повного судового рішення 29.07.2021р. 

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Турецька І.О.    Шеметенко Л.П.