ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

19 липня 2021 року
м. Харків

справа № 638/6497/21
провадження № 22-ц/818/4364/21

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі його представника ОСОБА_2 , на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 травня 2021 року, постановлену суддею Хайкіним В.М., -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 травня 2021 року справу передано на розгляд до Подільського районного суду м. Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та направити справу до Дзержинського районного суду м. Харкова для вирішення питання про відкриття провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії проводяться за місцем проживання боржника, місце його перебування, роботи або за місцем знаходження майна. У зв`язку з чим вважає, що справа повинна розглядатися за місцем його проживання: АДРЕСА_1 , тобто Дзержинським районним судом м. Харкова.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 червня 2021 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд до Подільського районного суду м. Києва, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для застосування альтернативної підсудності не вбачається, а тому на даний позов повинен пред`являтися за правилами загальної підсудності, тобто за місцем знаходження відповідача: АДРЕСА_2 , що територіально належить до підсудності Подільського районного суду м. Києва.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Тобто, загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 28 ЦПК України встановлена підсудність справ за вибором позивача.

Так, ч.12 цієї статті передбачено, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

За правилами частин першої та другої наведеної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна.

Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі №263/14171/19.

Апеляційним судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що місцем роботи боржника (позивача по справі) є ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», яке зареєстроване за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, щопідтверджується постановою приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманського В.Ю. від 10 березня 2021 року ВП №64723798.

Із вказаної постанови, а також постанови приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманського В.Ю. від 04 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження вбачається, що адресою боржника: АДРЕСА_3 . 

Між тим, згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 12 квітня 2017 року №6326022459 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичним місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .

Позивач у цій справі використав належне йому право вибору суду за правилами альтернативної підсудності, звернувся до Дзержиського районного суду м. Харкова за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , оскільки виконавчі дії, окрім іншого, можуть вчинятися за місцем проживання боржника.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо не підсудності даної справи Дзержинському районному суду м. Харкова, оскільки позов подано до суду за місцем виконання виконавчого напису, за місцем проживання позивача, що відповідає частині другій статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». 

Ураховуючи викладене, оскаржувана ухвала суду про передачу справи за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва не може вважатись законною й обґрунтованою та підлягає скасуванню, а справа передачі до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, п. 6 ч. 1 ст.374, ст.ст.379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі його представника ОСОБА_2 , – задовольнити. 

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 травня 2021 року – скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                                          Н.П. Пилипчук 

Судді –                                                                                 О.Ю. Тичкова 

                                                                                О.В. Маміна