Дата документу 06.07.2021 Справа № 321/1115/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №321/1115/20        Головуючий у 1 інстанції: Машкіна Н.В.
Провадження № 22-ц/807/928/21        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» липня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Бабенко Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Запорізькій області, третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про зняття арешту з нерухомого майна, 

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Запорізькій області, третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про зняття арешту з нерухомого майна.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є власником декількох об`єктів нерухомості, основна частина яких знаходиться у Михайлівському районі Запорізької області. 
При зверненні до інформаційного ресурсу Державного реєстру прав на нерухоме майно ним було встановлено, що відповідно до внесених державними реєстраторами до реєстру даних щодо його нерухомого майна, у 2011 році постановою слідчого Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Пихтюка С.І. в процесі розслідування кримінальної справи № 15530901 було накладено арешт 
В інформації Державного реєстру прав на нерухоме майно, відсутній опис предмета обтяження. 
Вважає, що арешт, накладений постановою слідчого Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Пихтюка С.І. стосується будь-якого належного йому нерухомого майна. 
За наявною у нього інформацією слідчі дії по кримінальному провадженню, за яким постановою слідчого Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області накладений арешт на належне йому нерухоме майно, закінчені у 2015 році. 
Проте, арешт майна не був знятий у порядку кримінального судочинства. 
З інформації, отриманої від Департаменту реєстраційних послуг листом йому стало відомо, що дані про арешт нерухомого майна було перенесено до Державного реєстру прав на нерухоме майно реєстратором, а отже такий запис є вторинним. Документи, які є підставою для арешту належного йому нерухомого майна у Департаменту відсутні. У спеціальному розділі Державного реєстру прав на нерухоме майно відсутній опис щодо конкретного об`єкту обтяження, тому накладення арешту на все належне йому майно, що порушує його права.
На підставі зазначеного просив скасувати арешт, накладений на нерухоме майно, належне йому, номер запису про обтяження – 13933676, дата реєстрації – 24 червня 2011 року, вирішити питання про судові витрати. 

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2020 року позов задоволено.
Скасовано арешт, накладений на нерухоме майно ОСОБА_1 , номер запису про обтяження – 13933676, дата реєстрації – 24 червня 2011 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Національної поліції у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що питання зняття арешту з майна повинно було бути вирішено в порядку ч. 1 ст. 174 КПК України, між позивачем та управлінням відсутні правовідносини, управління не має відповідати за пред`явленими у позові вимогами, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

За приписами частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Матеріалами справи підтверджено, що в провадженні слідчого відділу Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Пихтюка С.І. знаходилась кримінальна справа №15530901(а.с.125-141).

Постановою слідчого СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Пихтюка С.І. від 20 червня 2011 року у вказаній кримінальній справі з метою забезпечення вироку, на підставі ст.ст. 125, 126, 130 КПК України було накладено арешт на земельні ділянки Садівничого товариства працівників, ІТР та службовців Запорізької бригади інституту «Укргіпромез», які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , та були оформлені рішенням Запорізької міської ради №36 від 23.06.2010 року, в тому числі на земельну ділянку кадастровий номер 2310100000:04:037:0350, площею 0,0471 га, що належить ОСОБА_1 (а.с.4-6,12-13).

17.10.2013 року Запорізьким міським управлінням ГУМВС України до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне провадження №12013080010000613 за матеріалами кримінальної справи №15530901 за ч.2 ст. 190 КК України (а.с.211-213). 

24.04.2017 року у вказаному кримінальному провадженні №12013080010000613 слідчим СВ Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області майором поліції Ситнік І.Г. прийнято постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (а.с.135-137). 

Питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, накладеного постановою слідчого від 20.06.2011 року при закритті кримінального провадження слідчим не вирішувалося. 

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - ОСОБА_1 наявний запис щодо об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер 888871823101): земельна ділянка кадастровий номер 2310100000:04:037:0350, площею 0,0471 га, та запис про державну реєстрацію обтяжень (номер запису 13933676).

Підстава виникнення обтяження – постанова про накладення арешту на майно по кримінальні справі №15530901, виданий 20.06.2011року слідчим Пихтюк С.І., вид обтяження – арешт нерухомого майна. 

Обтяжувач – Ленінський РВ ЗМУ ГУМВД України в Запорізькій області, слідчий Пихтюк С.І., особа, майно/права якої обтяжуються, - ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 (а.с.4-6).

Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30  червня 2020 року у справі №727/2878/19 вказала на таке:

Пункт 21.1. Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

21.2. Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17).

21.3. Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц).

21.4. Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 3 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 та від 7 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц).

Частиною першою статті 1 КПК України 2012 року встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

23. Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

24. Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України 2012 року).

25. Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

26. Згідно із частиною третьою статті 174 КПК України 2012 року прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

27. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначене судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина четверта статті 174 КПК України 2012 року).

28. Втім, частини третя та четверта статті 174 КПК України 2012 року регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження. Натомість у цій справі кримінальне провадження закрив постановою слідчий, який згідно з приписами КПК України 2012 року, на відміну від прокурора, не наділений повноваженнями скасовувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування.

29. Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України 2012 року слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

30. Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.

На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу). Крім того, у КПК України 2012 року немає заборони ініціювати перед слідчим суддею, коли кримінальне провадження вже закрив слідчий, питання про скасування арешту на майно, накладеного під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді на підставі приписів цього Кодексу. З огляду на вказане, беручи до уваги відсутність у слідчого повноважень, при закритті кримінального провадження самостійно скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що для гарантування прав і свобод осіб, на майно яких ухвалою слідчого судді за КПК України 2012 року накладений арешт у кримінальному провадженні, саме слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому частиною другою статті 174 цього Кодексу, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, арешт на земельну ділянку кадастровий номер 2310100000:04:037:0350, площею 0,0471 га, накладений на майно особи – ОСОБА_1 , який не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року (постанова слідчого СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Пихтюка С.І. від 20 червня 2011 року ), кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року (постанова слідчого СВ Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області майора поліції Ситнік І.Г. від 24.04.2017 року про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України), отже, вирішення питання щодо зняття арешту в цій справі здійснюється за правилами КПК України 2012 року.

На вищевказане суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для вирішення питання про зняття арешту у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Запорізькій області, третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про зняття арешту з нерухомого майна, відповідно до вимог ч.1 ст.377 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про закриття провадження і цій справі.

Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду для вирішення питання щодо зняття арешту в кримінальному провадженні за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року.

Керуючись ст. ст. 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області задовольнити частково.
Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 07 грудня 2020 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Запорізькій області, третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про зняття арешту з нерухомого майна закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду для вирішення питання щодо зняття арешту в Кримінальному провадженні за правилами кримінального процесуального кодексу України 2012 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 09 липня 2021 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова