ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/4401/20                                        Головуючий суддя І інстанції Матвієвська Г. В.
Провадження № 22-ц/818/1158/21                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого        Яцини В.Б.
суддів колегії        Бурлака І.В, Хорошевського О.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Матвієвської Г.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» про стягнення в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 103300,00 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000,00 грн, 

В С Т А Н О В И В :

22 червня 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи КП «Жилкомсервіс», КП «ХТМ» про стягнення в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 103300,00 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000,00 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що вона успадкувала квартиру АДРЕСА_1 .
Послалась на те, що з вини відповідача її квартира неодноразово заливалась. 
Вина відповідачка була встановлена: Актом КП «Харківводопостачання» від 02.07.2019, Актом КП «Харківводопостачання» від 27.06.2019, Актом № 340 від 01.07.2019, Актом 170/4889 від 14.02.2020 обстеження системи теплоспоживання житлового приміщення, Листом начальника Індустріальної філії КП «Харківські теплові мережі» від 28.02.2020 вих. 225-37/07, Розпискою Відповідача від 14.02.2020, Актом дільниці 46 КП «Жилкомсервіс» № 51 від 10.02.2020 обстеження житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 .
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2020 року частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: КП «Жилкомсервіс», КП «ХТМ» про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири у розмірі 103300,00 грн (сто три тисячі триста грн 00 коп.).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири у розмірі 25000,00 грн (двадцять п`ять тисяч грн 00 коп.).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат за оцінку спричиненої матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири у розмірі – 4 000,00 грн (чотири тисячі грн. 00 коп.).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1033,00 грн ( одна тисяча тридцять три) гривень 00 копійок.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Вказала, що оскаржуване рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначила, що судове засідання, призначене на 27 жовтня 2020 року, не відбулося з поважної причини – представником відповідача через канцелярію суду було направлено заяву про відкладення розгляду справи на виконання Розпорядження голови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2020 року №12 «Про внесення змін до розпорядження № 5 від 18.03.2020 «Про впровадження протиепідемічних заходів», яким рекомендовано суддям Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, відкладати (переносити) розгляд справ, зменшити кількість судових засідань. Проте на наступний день 28 жовтня 2020 року суд першої інстанції без виклику сторін, без повідомлення їх належним чином ухвалив оскаржуване незаконне рішення.
Послалась також на те, що при цьому рішення було ухвалено без участі сторін, з порушенням порядку розгляду справ, з порушенням процедури, встановленої ст. 211 ЦПК України, відповідно до якої, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Зауважила, що жоден з письмових доказів, наданих позивачем та залучених судом до справи, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 95 ЦПК України.
Вказала, що судом було невірно розподілено судові витрати.
Зауважила, що будь-яких правовстановлюючих документів на квартиру, які б засвідчували наявність права власності на неї, позивач ОСОБА_3 суду не надала через відсутність права власності на неї.
Також вважає, що на підтвердження залиття квартири має бути складений та наданий Акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) встановленої форми та відповідного змісту. Проте позивачем у якості доказів надано Акт обстеження системи теплоспоживання житлового приміщення № 170/4889 від 14.02.2020, виданий КП «Харківські теплові мережі» та Акт обстеження житлового будинку АДРЕСА_5 від 10.02.2020, які не є належними доказами.
Послалась на те, що особисто позивач ОСОБА_4 до відповідних служб не зверталася та акт про залиття не отримувала.
Зазначила, що Акт № 170/4889 складено 14.02.2020, який описує події, що сталися 07.02.2020, а заява про обстеження надійшла лише 21.02.2020, тобто підстава для обстеження та складання акту – заява ОСОБА_5 з`явилася пізніше складання акту на 8 днів. Дата обстеження передувала даті звернення з проханням про таке обстеження. Отже, невідповідність підстави для обстеження та даті обстеження свідчить про його фальсифікацію та підміну фактів.
Вказала, що для того, щоб отримати відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, позивачу потрібно довести вину осіб, які таке залиття допустили. Але належних та допустимих доказів наявності вини відповідача позивачем не надано. Акту про залиття квартири складено не було. Обидва надані акти комунальних підприємств про обстеження будинку та системи теплоспоживання за формою, змістом, назвою не є актами про залиття квартири, складені через тривалий проміжок часу після події, що сталася.
Вважає, що обов`язковою умовою на відшкодування майнової шкоди є підтвердження факту належності пошкодженого майна саме цій особі (позивачу). Проте, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, позивачем жодними належними доказами по справі не доведено факту існування зазначеного майна чи факту належності їй вищевказаного рухомого майна (пральна машина, холодильник, диван, стінка, кухонний куточок, стіл, килим), а також належності нерухомого майна – квартири АДРЕСА_6 на праві власності позивачу ОСОБА_6 . 
Послалась на те, що відповідно до Звіту датою обстеження квартири позивача оцінювачем є 15 травня 2020 року, тоді як аварія на трубопроводі сталася 07 лютого 2020 року. За цей час (3 місяці) в квартирі позивача могли статися будь-які пошкодження, у тому числі умисні та не пов`язані з відповідальністю відповідача. Висновок оцінщика про вартість відновлювальних ремонтних робіт на загальну суму 37800 грн, в цілому не узгоджується з даними акту КП «Жилкомсервіс» № 51 від 10.02.2020, розмір пошкоджень суттєво відрізняється від розміру пошкоджень описаних в Звіті, що свідчить про їх фальсифікацію.
Зауважила, що оцінювач визначив вартість матеріального збитку з урахуванням 20 % податку на додану вартість ПДВ (арк. 18 Звіту), який не повинен враховуватись з огляду на те, що цей ремонт не був проведений платником цього податку.
Вказала, що у Звіті № У105/20 не зазначено, що оцінювач обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Послалась на те, що недоведеним є завдання позивачу моральної шкоди.
ОСОБА_3 суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить останню залишити без задоволення, а оскаржене рішення – без змін.
Послалась на те, що рішення районного суду відповідає вимогам закону.
Вказала, що 27 жовтня 2020 року позивач та її представник судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву, в якій просили суд розглядати справу за їх відсутності, за наявними в матеріалах справи доказів. Заперечували проти клопотання представника Відповідача (адвокат Моісеєнко О.О.) про відкладення розгляду справи, так як причина, яка зазначена в клопотанні не є поважною.
Зазначила, що прийняла спадщину та на час залиття квартири проживала в ній разом із своїм сином.
Вважає, що суб`єкт оціночної діяльності не с експертом, відповідно вимоги ст. 106 ЦПК України не застосовуються до Звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику майна № У 105/20.
Послалась на те, що відповідно до Звіту (сторінка 4), суб`єкт оціночної діяльності підтверджує, що оцінка проводилась у відповідності з професійними стандартами, рівень кваліфікації залучених до роботи спеціалістів відповідав складності оцінки. Суб`єкт оціночної діяльності несе відповідальність за вірність, неупередженість і достовірність незалежної оцінки у відповідності з діючим законодавством України.
Зауважила, що відповідно до Звіту (сторінка 6), дані, що містяться в Звіті, про площі і величини пошкоджень також можуть відрізнятися від даних, які вказані в Акті обстеження, складеному КГІ «Жилкомсервіс». Така відмінність, як правило, викликана тої обставиною, що в Акті обстеження, складеного КП «Жилкомсервіс», вказуються площа і величина ушкоджень, в той час, як в Акті обстеження, складеному оцінювачем і на підставі якого складається розрахунок ремонтних впливів, вказуються площа і величина ушкоджень з урахуванням ремонтних припусків. Як правило, площа, шо підлягає відновленню, перевищує площу безпосереднього пошкодження.
Вказала, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Відповідач не довела відсутність своєї вини у завданні позивачу майнової шкоди, що є її процесуальним обов`язком відповідно до норм ЦПК України.
Зазначила, що пральна машина, холодильник та меблі (диван, стінка, кухонний куточок, комп`ютерний стіл) були залиті гарячою водою (окропом). Пральна машина, холодильник не підлягають ремонту. Два килима, диван, стінка, кухонний куточок, комп`ютерний стіл неможливо в подальшому використовувати, так як покрилися цвіллю та розмокли.
Вважає, що надані нею акти за формою та змістом відповідають встановленій формі, не суперечать іншим доказам у справі, а наведені в них дані відповідачем не спростовані.
Зауважила, що відповідач не спростувала розмір завданої шкоди, не надала доказів відсутності вини в її заподіянні, не заявляла клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи з метою з`ясування питання щодо причин залиття квартири та розміру заподіяної позивачу майнової шкоди, хоча судом права сторонам роз`яснювалися, голослівно стверджує про неправомірність дій оцінювача та про ймовірність пошкодження майна в період між подією залиття та оцінкою.
Інші учасники справи не скористались правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до норми ч. 3 ст. 360 ЦПК України.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та розмір шкоди, без повідомленням учасників справи. 
За нормою ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам рішення районного суду відповідає не у повній мірі.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 12.02.2001 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Зі свідоцтва про одруження НОМЕР_3 від 15.02.2003 вбачається, що прізвище ОСОБА_8 після одруження – ОСОБА_9 , відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_4 від 17.03.2009 року, після розірвання шлюбу прізвище – ОСОБА_9 .
Згідно із Заповітом від 26.10.2007 (зареєстровано в реєстрі за № 2-3564), Довідкою щодо надання інформації по спадковій справі від 04.04.2020 вих. № 1168/02-14, Свідоцтвом про право власності на житло від 12.02.2001 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) єдиним спадкоємцем ОСОБА_7 є Позивачка.
Відповідно до Довідки щодо надання інформації по спадковій справі від 04.04.2020 вих. № 1168/02-14, тільки ОСОБА_4 подала заяву про прийняття спадщини за заповітом всього майна спадкодавця ОСОБА_7 , 1922 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкала: АДРЕСА_2 , зареєстрована по книзі реєстрації обліку та реєстрації спадкових справ за № 1946 від 25.09.2013, заведена спадкова справа № 799/2013 року. Інших заяв в спадковій справі (про прийняття спадщини іншим спадкоємцями або про видачу свідоцтва на спадщину від інших спадкоємців) немає. Таким чином, позивач спадщину прийняла в установлений законом строк, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_7 нотаріусу.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстр прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21.05.2020 слідує, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_7 .
Залиття квартири Позивача зі сторони Відповідача мало місце неодноразово (систематичне).
Перше залиття квартири АДРЕСА_6 відбулося 27.06.2019.
Причиною залиття належної Позивачу квартири є порив гнучкого шлангу зливного бачка в квартирі Відповідача, тому вона є відповідальною за завдану внаслідок цього шкоду.
Відповідно до Акту КП «Харківводопостачання» від 02.07.2019, 27.06.2019 надійшло звернення у службу «15-62» з питання залиття квартири АДРЕСА_6 із вище розташованої квартири. При повторний заявці було встановлено: в квартирі 31 відбувся порив гнучкого шлангу зливного бачка, даний шланг був отглушен. Водопостачання по стояку було відновлено.
Згідно з Актом № 340 від 01.07.2019 обстеження квартири АДРЕСА_6 :
-на момент обстеження є слід залиття: санвузол – на стелі та на стінах площею 0,5 кв.м.; на кухні - на стелі та на стінах, зняті шпалери, так як після залиття шпалери відстали від бетонної плити; в коридорі на стіні санвузла здулися шпалери на площі 0,4 кв.м.;
-зі слів мешканців квартири АДРЕСА_6 залиття відбулося 27.06.2019 в 10:15 ранку із розташованої вище квартири АДРЕСА_8 (7 поверх);
-квартиру АДРЕСА_8 потрапити не вдалося – двері ні хто не відчинив;
-на час обстеження в 13:45 (01.07.2019) залиття уже припинилося в квартирі АДРЕСА_6 , сліди течі підсохли.
Повторне залиття квартири АДРЕСА_6 відбулося 07.02.2020. Причиною залиття належної Позивачу квартири є дії Відповідача, яка самовільно замінила стояк гарячої води на пластиковий, внаслідок чого на стику металевої та пластикової труб сталося протікання, що призвело до залиття квартири Позивача.
Відповідно до Листа начальника Індустріальної філії КП «Харківські теплові мережі» від 28.02.2020 вих. 225-37/07 та Акту 170/4889 від 14.02.2020 обстеження системи теплоспоживання житлового приміщення:
07 лютого 2020 року в 12:23 до Аварійної служби КП «Харківські теплові мережі» надійшла заявка від мешканця квартири АДРЕСА_9 про надходження до її квартири води з труби гарячого водопостачання.
Слюсарем аварійної служби КП «Харківські теплові мережі» був відключений стояк гарячої води на квартири АДРЕСА_10 , 6, 11, 16, 21, 26, АДРЕСА_8 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 .
07 лютого 2020 року при обстеженні квартири АДРЕСА_8 , встановити причину залиття не було можливо, оскільки в порушення технічних норм стояк гарячої води в квартирі АДРЕСА_8 , закладено плиткою (зашитий коробом).
11 лютого 2020 року власниця квартири АДРЕСА_8 розібрала плитку та надала працівникам КП «Харківські теплові мережі» доступ до стояка гарячої води, та було встановлено, що власниця квартири АДРЕСА_8 самовільно замінила стояк гарячої води на пластиковий, внаслідок чого на стику металевої та пластикової труб сталося протікання, що призвело до залиття нижче розташованих квартир.
14 лютого 2020 року робітниками КП «Харківські теплові мережі» виконані роботи по усуненню дефекту на стику металевої та пластикової труб в квартирі АДРЕСА_8 . Гаряча вода подається в повному обсязі.
Претензій до КП «Харківські теплові мережі» власниця квартири АДРЕСА_8 не має, що підтверджується розпискою.
Відповідно до Акту № 51 від 10.02.2020 обстеження житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_13 КП «Жилкомсервіс»):
При обстеженні було встановлено, що зі слів мешканців кв. АДРЕСА_6 залиття сталося з кв. АДРЕСА_8 , через порив трубопроводу гарячої води.
При обстеженні кв. АДРЕСА_6 були виявлені свіжі сліди залиття в коридорі на стіні з/п 1,5 кв.м. пошкоджені шпалери, так само є свіжі сліди залиття на стелі з/п 0,5 кв.м., пошкоджена плитка ПВХ.
В санвузлі обвалилася стеля яка складається з пінопласту з/п 0,5 кв.м.
В спальній кімнаті на стелі є свіжі сліди залиття з/п 19,5 кв.м. пошкоджена плитка з пінопласту.
На момент обстеження на підлозі (лінолеуме) стояла вода.
Обстеження квартири АДРЕСА_1 проводили:
1. Начальник дільниці № 46 КП «Жилкомсервіс» - Зеленін С.А.;
2. Інженер дільниці № 46 КП «Жилкомсервіс» - Приймак А.В.;
3. Майстер дільниці № 46 КП «Жилкомсервіс» - Чуканова Л.О.;
4. Майстер дільниці № 46 КП «Жилкомсервіс» - Іващенко О.Ю.
Начальник дільниці № 46 КП «Жилкомсервіс» - Зеленін С.А., відповідно до Акту 170/4889 від 14.02.2020 обстеження системи теплоспоживання житлового приміщення приймав участь в обстежені системи теплоспоживання в квартири АДРЕСА_9 .
Для встановлення вартості відновлювального ремонту квартири завданої внаслідок залиття, Позивачка звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проексперт» з проханням провести незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику майна.
Між Позивачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Проексперт» в особі директора Новожилова С.Ю. був укладений Договір на проведення незалежної оцінки № У105/20 від 14.05.2020.
Відповідно до Акту прийому-передачі виповнених робіт від 20.05.2020, ТОВ «Проексперт» була проведена незалежна оцінки вартості матеріального збитку, завданого майну Позивачу внаслідок залиття квартири Відповідачем.
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 3 від 20.05.2020, Позивачкою була проведена оплата у розмірі 4000,00 грн, без ПДВ за проведення незалежної оцінки вартості матеріального збитку.
В Звіті про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику майна № У 105/20 від 19.05.2020 зазначено, що дані обстеження, що проведено в рамках підготовки Звіту про оцінку, можуть відрізнятися від даних, зазначених в Акті обстеження, складеному представниками Управителя та комунальних служб. Така відмінність обумовлена тим, що на момент обстеження, проведеного оцінювачем, могли виявитися ушкодження, які є наслідком події, але на момент обстеження представниками Управителя та комунальних служб були відсутні, і навпаки, ушкодження, зафіксовані в Акті обстеження, складеного Управителем, через час зникли, їх усунення не потрібно і до появи матеріального збитку вони не привели. Дані, що містяться в Звіті, про площі і величини пошкоджень також можуть відрізнятися від даних, які вказані в Акті обстеження, складеному КП «Жилкомсервіс». Така відмінність, як правило, викликана тої обставиною, що в Акті обстеження, складеного КП «Жилкомсервіс», вказуються площа і величина ушкоджень, в той час, як в Акті обстеження, складеному оцінювачем і на підставі якого складається розрахунок ремонтних впливів, вказуються площа і величина ушкоджень з урахуванням ремонтних припусків. Як правило, площа, що підлягає відновленню, перевищує площу безпосереднього пошкоджень.
Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику майна № У 105/20 від 19.05.2020:
На дату обстеження (15.05.2020), в приміщеннях квартири: коридор літ. № 1, ванна кімната літ. № 2, кухня літ. № 3, кімната літ. № 4 згідно значенням, вказаним в Технічному Паспорті, видно сліди пошкоджень, властивих, для пошкоджень, викликаних впливом води.
Постраждалими є приміщення: коридор літ. № 1, ванна кімната літ. № 2, кухня літ. № 3, кімната літ. № 4 (згідно Технічному Паспорту).
Вартість матеріального збитку, завданого власнику майна, на дату оцінки 07.02.2020 складає 37800,00 грн (тридцять сім тисяч вісімсот) гривень.
Фотофіксація об`єкта оцінки зазначена на сторінках 39-44 Звіту.
Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику майна № У 105/20 від 19.05.2020, необхідно буде перед виконанням ремонтних робіт провести в квартирі антисептичну обробку стелі, стін, підлоги, так як з`явилася цвіль, яка зафіксована фотофіксацією об`єкта оцінки.
Під час залиття квартири 07.02.2020 гарячою водою (окропом) Відповідачем, були залитті: пральна машина, холодильник та меблі (диван, стінка, кухонний куточок, комп`ютерний стіл).
Пральна машина, холодильник не підлягають ремонту.
Два килима, диван, стінка, кухонний куточок, комп`ютерний стіл неможливо в подальшому використовувати, так як покрилися цвіллю та розмокли. Після ремонту квартири необхідно буде купляти меблі, пральну машину та холодильник.
Пошкоджене майно Позивачка оцінила в 65500,00 грн:
1. Пральна машина – 5000,00 грн;
2. Холодильник – 10000,00 грн;
3. Меблі (диван – 6000,00 грн, стінка – 15000 грн, кухонний куточок – 3000,00 грн, комп`ютерний стіл – 3000,00 грн.);
4. Килим шерстяний 2,00 х 3,00 – 15300,00 грн;
5. Килим шерстяний 2,00 на 1,50 – 8200,00 грн.
Спадщину, в тому числі й на квартиру АДРЕСА_6 після померлої ОСОБА_7 позивач прийняла, отримати відповідне свідоцтво ще не змогла через брак коштів.
Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 07.02.2020 вих. № 03-06781-2020, ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з Паспортом Позивача, вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
На час залиття квартири АДРЕСА_6 , в квартирі проживали Позивач із своїм сином.
З 07.02.2020 по теперішній час Позивачка проживає разом із сином за адресою: АДРЕСА_14 .
Квартира АДРЕСА_15 ( АДРЕСА_16 ) належить матері Позивача, квартира АДРЕСА_15 складається з 2-х прохідних кімнат.
Мати Позивача ( ОСОБА_11 ) є інвалідом 2 групи (довідка МСЕК № 304431 від 18.04.1997).
До укладання шлюбу із ОСОБА_12 , прізвище Позивача було ОСОБА_13 (свідоцтво про одруження від 15.02.2003 серія НОМЕР_5 ).
При ухваленні оскарженого про задоволення позову рішення районний суд свої висновки мотивував тим, що відповідач не спростувала свою вину у завданні позивачу майнової шкоди, що є її процесуальним обов`язком відповідно до норм ЦПК України за доведеністю завдання шкоди внаслідок залиття. Відповідачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів, які б доводили, що шкоди завдано не з її вини. Крім того, відповідач не спростувала вищевказані докази про розмір завданої залиттям квартири матеріальної шкоди.
З урахуванням вищевикладеного суд вважав доведеним, що ОСОБА_1 своєю бездіяльністю, яка полягає в нездійсненні контролю за станом інженерних мереж та сантехнічного обладнання у належній їй на праві власності квартирі, допустила витік гарячої води, яка потрапила у квартиру позивача, чим завдала позивачу майнової шкоди.
При цьому суд зауважив, що у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.
Суд також вважав доведеним, що винні неправомірні дії відповідача спричинили позивачу моральну шкоду: емоційний стрес, душевні страждання, негативні емоції, викликані пошкодженням належного їй майна, та зумовили зміни у звичному способі її життя (у відсутності коштів на ремонт квартири (квартира стала непридатною для використання без проведення ремонту), на покупку холодильника, пральної машини, меблів), вона повинна займатися проблемою ремонту квартири, змушена була витрачати час, зусилля та власні кошти на збирання необхідних документів та звернення до суду, щоб довести порушення своїх прав.
З урахуванням наведеного, при вирішенні питання щодо розміру моральної шкоди, який треба стягнути з відповідача, суд, враховуючи характер та обсяг фізичних та душевних страждань позивача, стан його здоров`я, при цьому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважав за доцільне та пропорційне стягнути з відповідача компенсацію завданої позивачу моральної шкоди в сумі 25000,00 грн.
Доводи відзиву на позов про те, що акти обстеження, надані позивачем в якості доказів на підтвердження зазначених в позові обставин є неналежними доказами наявності вини відповідача у залитті належної позивачу квартири, суд вважав такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ці акти відповідають формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», в них наведені: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також намагання встановити причини залиття, чому перешкодили дії відповідача ( зашиття стояку гарячої води коробом, що є порушенням технічних правил).
Тобто надані позивачем акти за формою та змістом відповідають встановленій формі, не суперечать іншим доказам у справі, а наведені в них дані відповідачем не спростовані.
Аргументи відзиву на позов про недоведеність факту залиття належної позивачу квартири суд визнав безпідставними, оскільки цей факт зафіксовано у вищевказаних актах.
Також неспроможними суд вважав доводи, відповідача, викладені у відзиві на позов, про недоведеність вини відповідача заподіянні позивачу шкоди внаслідок залиття квартири, оскільки у деліктних зобов`язаннях діє презумпція вини, а відповідач не довела свою невинуватість.
Посилання у відзиві і на те, що наданий позивачем Звіт про незалежну оцінку вартості відновлюваного ремонту квартири АДРЕСА_6 № У105/20 від 19.05.2020, складений оцінювачем – директором ТОВ «Проексперт» С.Ю. Новожиловим, наданий позивачем, містить посилання на дату оцінювання 15 травня 2020 року, тоді як аварія на трубопроводі сталася 02 лютого 2020 й за цей час в квартирі позивача могли статися будь-які пошкодження, що висновок оцінщика щодо вартості відновлюваних ремонтних робіт не узгоджується з даними Акту КП «Жилкомсервіс» № 51 від 10.02.2020, оцінювач ОСОБА_14 не мав права складати такий висновок, що позивачем не доведено вину відповідача та розміру завданої шкоди, вимога про стягнення моральної шкоди безпідставна, позивачем не визначено пошкоджене майно та оцінене на власний розсуд, за припущенням, не надано доказів про право власності на нього, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач ОСОБА_1 не спростувала розмір цієї шкоди, не надала доказів відсутності вини в її заподіянні, не заявляла клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи з метою з`ясування питання щодо причин залиття квартири та розміру заподіяної позивачу майнової шкоди, хоча судом права сторонам роз`яснювалися, голослівно стверджує про неправомірність дій оцінювача та про ймовірність пошкодження майна в період між подією залиття та оцінкою.
Суд апеляційної інстанції не повністю погоджується з такими висновками районного суду.
Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Колегія суддів відхиляє посилання у доводах скарги на те, що ОСОБА_3 не є власником майна, а тому у неї відсутні повноваження щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди у цій справі.
Так, положенням ч. 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Довідки щодо надання інформації по спадковій справі від 04.04.2020 вих. № 1168/02-14, тільки ОСОБА_4 подала заяву про прийняття спадщини за заповітом всього майна спадкодавця ОСОБА_7 , 1922 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкала: АДРЕСА_2 , зареєстрована по книзі реєстрації обліку та реєстрації спадкових справ за № 1946 від 25.09.2013, заведена спадкова справа № 799/2013 року. Інших заяв в спадковій справі (про прийняття спадщини іншим спадкоємцями або про видачу свідоцтва на спадщину від інших спадкоємців) немає.
Зазначене свідчить про те, що позивач у встановленому законом порядку успадкувала квартиру.
Той факт, що вона не отримала свідоцтво про право на спадщину та не зареєструвала своє право власності позбавляє її лише права власника майна на розпорядження ним, однак не перешкоджає їй у володінні та користування ним.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
У ст. 22 ЦК України передбачено право особи на відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди:
1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
2. Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
4. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).
Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЖК України громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках та в інших місцях загального користування.
А статтею 179 ЖК України передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» №572 від 08 жовтня 1992 року, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки, проводити за власні кошти ремонт квартири.
Згідно п. 11, п.п. 4 п. 41 Правил користування теплової енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007р. вказано, що самовільне втручання в централізовану систему опалення заборонено.
Споживач несе відповідальність за самовільне переобладнання централізованої системи опалення.
Самовільне втручання в діючі системи теплопостачання і теплоспоживання – будь-яка зміна проектного рішення теплопостачання об`єкта, виконана споживачем або будь-якою іншою організацією без погодження з теплопостачальною організацією.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, пункту 2 Постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача про те, що акти обстеження, надані позивачем в якості доказів на підтвердження зазначених в позові обставин є неналежними доказами наявності вини відповідача у залитті належної позивачу квартири, оскільки ці акти відповідають формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», в них наведені: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також намагання встановити причини залиття, чому перешкодили дії відповідача (зашиття стояку гарячої води коробом, що є порушенням технічних правил).
Обставини, викладені у вказаних документах при наявності у відповідача процесуальної можливості спростовані не були, клопотань щодо призначення судової експертизи з метою встановлення механізму завдання збитку та його розміру заявлено не було.
Суд враховує, що відповідач не заперечує, що самовільно зашила стояк гарячої води коробом, що є порушенням технічних правил.
За таких обставин не знайшло свого підтвердження заперечення відповідача стосовно недоведеності факту завдання позивачеві матеріальної шкоди.
Колегія суддів відхиляє посилання у доводах скарги на те, що Звіт про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику майна № У 105/20 від 19.05.2020 є неналежним доказом.
Так, вказаний документ не є висновком експерта, а є письмовим доказом, що виключає застосування до нього вимог, які законодавством висунуто до висновку експерта у ст. 106 ЦПК України.
Також, у Звіті (сторінка 4) зазначено, що суб`єкт оціночної діяльності підтверджує, що оцінка проводилась у відповідності з професійними стандартами, рівень кваліфікації залучених до роботи спеціалістів відповідав складності оцінки. Суб`єкт оціночної діяльності несе відповідальність за вірність, неупередженість і достовірність незалежної оцінки у відповідності з діючим законодавством України.
Оцінювач на сторінці 6 Звіту вказав, що дані, що містяться в Звіті, про площі і величини пошкоджень також можуть відрізнятися від даних, які вказані в Акті обстеження, складеному КП «Жилкомсервіс». Така відмінність, як правило, викликана тої обставиною, що в Акті обстеження, складеного КП «Жилкомсервіс», вказуються площа і величина ушкоджень, в той час, як в Акті обстеження, складеному оцінювачем і на підставі якого складається розрахунок ремонтних впливів, вказуються площа і величина ушкоджень з урахуванням ремонтних припусків, які перевищують площу безпосереднього пошкодження.
Колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що після залиття 07 лютого 2020 року і до складення Звіту оцінювача 15 травня 2020 могли статися інші пошкодження у тому числі не пов`язані з відповідальністю відповідача, оскільки вони не доведені належним чином, а доказування не має ґрунтуватися на припущеннях. Заперечення у скарзі проти Звіту оцінювача з тих підстав, що він не був обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок не спростовує достовірність цього доказу, оскільки цей звіт є не висновком судового експерта, стосовно якого діють такі вимоги, а документом, який є належним чином обґрунтований та складений кваліфікованим спеціалістом, який відповідач належними і допустимим доказами не спростовувала. Тому посилання на правовий висновок, який був викладений Великою Палатою Верховного суду у п.п. 65-70 постанови від 18.12.2019 у справі № 522/ 1029/18 – є недоречним. Доводи скарги про те, що надані позивачем докази є сфальшовані – також не доведені. 
Відповідно до роз`яснень, які викладені у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Пунктом 5 даної Постанови також роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Пунктом 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Колегія суддів враховує, що внаслідок залиття квартири позивач змушена відновлювати її стан, що вимагає від неї значних душевних зусиль для відновлення звичного стану речей та життєдіяльності, відповідач у добровільному порядку відшкодування завданої шкоди не запропонував, позивач внаслідок неправомірних дій відповідача тривалий час перебуває під емоційний стресом, переживає душевні страждання, негативні емоції, які викликані пошкодженням належного їй майна, що змінило її звичайний спосіб її життя і вимагає від неї докладати додаткові зусилля для його відновлення, а тому вважає, що присуджена районним судом сума моральної шкоди 25000 грн є справедливою та обґрунтованою, а аргументи скарги в цій частині не доведені.
Як було встановлено вище, відповідач всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надала суду доказів у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, що розмір завданої шкоди є меншим, ніж встановлено оцінювачем.
Проте, колегія суддів не погоджується з розміром відшкодування такої шкоди, оскільки районним судом безпідставно було стягнуто з відповідача суму відновлювального ремонту, до якої включено розмір податку на додану вартість, а також, вартість меблів, факт пошкодження яких внаслідок залиття належними, допустимими і достовірними доказами не підтверджено.
Суд першої інстанції всупереч ст. 89 ЦПК України не звернув уваги, що висновок спеціаліста про ринкову вартість матеріального збитку, завданого позивачу – кошторис відновлювальних ремонтних робіт на загальну суму 37800 грн, який в цілому узгоджується з Актами, наданими позивачем, враховує 20 % податок на ПДВ, який не був проведений організацією – платником цього податку, тому відповідно до вказаної норми п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України у даному випадку не має враховуватися.
Внаслідок цього розмір відшкодування майнової шкоди підлягає зменшенню на 20 %, тобто до 30240 грн (37800 – 20 % = 37800 – 7560 = 30240).
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду. викладеним у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 638/12738/16-ц (провадження № 61-829св17).
Також у справі відсутні належні і допустимі докази про пошкодження внаслідок вищевказаного залиття квартири позивача пральної машини, холодильника, меблів, двох килимів, які за заявою позивача мають вартість 65600 грн, та що внаслідок цього вони непридатні до використання. Всупереч ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач ОСОБА_3 не надала до суду передбачених у ст.ст. 77-80 ЦПК України доказів на підтвердження позову в цій частині, а суд першої інстанції всупереч ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України на цю обставину не звернув уваги та свої висновки в цій частині посиланням на відповідні докази не обґрунтував.
Відсутність спростування таких витрат з боку відповідача у даному випадку не має правового значення, оскільки тягар доведення розміру завданої шкоди покладається на позивача.
Таким чином, заявлена з цих підстав у позові сума 65500 грн не підлягає стягненню з ОСОБА_1 , за її недоведеністю.
Колегія суддів відхиляє посилання у апеляційній скарзі на наявність безумовних підстав для скасування рішення районного суду.
Так, норма п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України передбачає, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З матеріалів справи вбачається, що адвокат Моісеєнко О.О., який у суді першої інстанції представляв інтереси ОСОБА_1 , 27.10.2020 до канцелярії суду здав клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 27.10.2020 о 14 год. 00 хв. (а. с. 152-153). Клопотання було аргументоване виключно несприятливою епідеміологічною ситуацією.
Зазначене свідчить, що сторона відповідача була належним чином повідомлена про призначене на вказану дату і час судове засідання.
Що стосується того, що оскаржене рішення датоване 28.10.2020, то суд зазначає наступне.
Відповідно до норм ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
З огляду на те, що в судове засідання, призначене на 27.10.2020 учасники справи та їх представники не з`явились, суд закінчив розгляд справи та ухвалив рішення за їх відсутності без відкладення розгляду справи чи оголошення перерви, склавши відповідно до вказаної норми цивільного процесуального права повний текст рішення суду на наступний день – 28.10.2020. 
Вказане свідчить про те, що апелянт не була позбавлена права участі у судовому засіданні, а судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права, які можуть бути безумовною підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового.
Таким чином, оскільки судом при ухваленні оскарженого рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого судом були порушені норми матеріального права, то на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду та змінює рішення суду шляхом зменшення суму матеріального збитку, що підлягає стягненню з відповідача до розміру 30240 грн в іншій частині рішення районного суду зміні не підлягає.
Позивач ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», що підтверджено копією Довідки Серії МСЕ № 053205 (а. с. 16).
Внаслідок часткового задоволення скарги відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені учасниками справи судові витрати розподіляються пропорційно задоволеним вимогам.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2020 року – змінити.
Зменшити розмір стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до 30240 (тридцять тисяч двісті сорок) гривень, задовольнивши вимоги ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди частково.
В іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2020 року – залишити без змін.
Компенсувати ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у сумі 543 (п`ятсот сорок три) гривень 47 копійок.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 05 липня 2021 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        І.В. Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.