П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/9/21	
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача  Димерлія О.О.
суддів  Єщенка О.В. ,  Танасогло Т.М. 
за участю секретаря Пономарьової Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компания Прометей» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року по справі № 400/9/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компания Прометей» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компания Прометей» (далі – позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом, у якому просило:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 28.12.2020 року №00028740704.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми «В 4» від 28.12.2020 року було прийняте контролюючим органом всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, оскільки висновки податкового органу про порушення позивачем законодавства України не обґрунтовані посиланням на відповідні обставини, а господарські операції Товариства з контрагентами мали реальний характер.
За наслідками розгляду зазначеної справи Миколаївським окружним адміністративним судом 07 квітня 2021 року прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Компания Прометей» відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ТОВ «Компания Прометей» подано апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не повне з`ясування обставин справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає про не врахування судом першої інстанції того, що всі господарські операції з контрагентами є реальними, направлені на придбання товару з метою його подальшої реалізації для отримання прибутку, а наявні первинні документи, які складалися під час здійснення господарських операцій, відповідають вимогам чинного законодавства та є достатньою підставою для відображення в бухгалтерському і податковому обліку відповідних операцій. Відтак, господарські операції з контрагентами не можуть бути визнані такими, що не відбулись. Також, судом попередньої інстанції не належним чином досліджено документи, які були надані Товариством та не взято до уваги особливості умов поставки товару, внаслідок чого, безпідставно відмовлено у задоволенні заявлених вимог.
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої та апеляційної інстанцій з`ясовано, що у листопаді 2020 року податковим органом проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Компания Прометей» з питань дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні за вересень 2020 року від`ємного значення з ПДВ.
За результатами перевірки складено Акт від 30.11.2020 року № 1844/14-29-07-04/41255380 (далі - Акт перевірки), висновками якого установлено, зокрема, порушення ТОВ «Компания Прометей»:
- п. п. 198.1, 189.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI в частині завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду податкової декларації з ПДВ за вересень 2020 року з урахуванням уточнюючого розрахунку на суму 191 919,00 грн.
На підставі вказаного вище Акту перевірки, 28.12.2020 року Головним управлінням ДПС у Миколаївській області винесено податкове повідомлення - рішення № 00028740704, яким зменшено розмір від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту на 191 919,00 грн.
Не погоджуючись із вищенаведеним рішенням податкового органу, позивач звернувся до суду.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості доводів податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства, посилаючись, зокрема, на не доведення Товариством факту реальності здійснених господарських операцій, оскільки обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту та складу витрат належними документами первинного обліку покладається на платника - покупця товарів.
Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України).
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.  
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Абзацом першим пункту 44.6 цієї статті визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності (абзац другий пункту 44.7 ПК).
Відповідно до частини першої пункту 85.2 статті 85 ПК платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Цьому обов`язку кореспондує право контролюючого органу при проведенні перевірок отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Таке право закріплене нормою пункт 85.4 статті 85 ПК.
Отже, надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. У разі ненадання платником податків документів для проведення перевірки, у контролюючого органу є законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих позивачем сум податкового кредиту та визнати ці суми не підтвердженими документально.
За змістом частини першої статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які у розумінні абзацу одинадцятого статті 1 цього Закону є документами, які містять відомості про господарську операцію та відповідно до частини другої статті 9 цього ж Закону повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської діяльності і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно із пунктом 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України.
Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів (пункт 187.1 статті 187 ПК України).
Згідно із підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: 
- придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: 
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 цієї статті).
Апеляційний суд зазначає, що законодавцем передбачається реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.
За змістом наведених норм, право платника податків на збільшення податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно із пунктом 201.11 статті 201 ПК) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Тобто, положеннями ПК України передбачено право платника податків на формування податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг у разі здійснення господарської операції, основною первинною ознакою якої є її реальність, що підтверджена первинними документами відповідно до змісту такої операції. Крім того, згідно із нормами чинного податкового законодавства платники податку зобов`язані самостійно декларувати свої податкові зобов`язання та визначати сутність і відповідність здійснюваних ними операцій тим, які перераховані приписами ПК України.
З урахуванням викладеного, будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції.
Так, з метою дослідження фактичного постачання товарів/послуг у межах господарської діяльності необхідно встановити зміст господарських операцій, договірні умови, фактичний порядок надання поставок, обсяги і зміст, мету придбання, належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, складені щодо господарських операцій, з`ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій, та оцінювати такі докази кожний окремо та у їх сукупності, а також у сукупності з іншими доказами у справі.
Положеннями частини першої статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Приписами частини першої статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями частини першої ст. 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частинами першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд зазначає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний приймати рішення, а дії - вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх,    дотримуючись встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення    від 23 липня 2002 року    у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» ЄСПЛ визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.
Як установлено судом апеляційної інстанції, що з посиланням на поставку позивачу товарів (мінеральні добрива, насіння ячменю, пшениці та протруйник) від ТОВ "Минералис", від імені цього постачальника виписані видаткові та податкові накладні, на підставі яких ТОВ «Компания Прометей» здійснило зміни у власному податковому обліку з ПДВ за податковий звітний період, а саме вересень 2020 року.
Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи правомірність зменшення у податковому обліку позивача сум податкового кредиту, податковий орган посилається на відсутність реального характеру поставки ТОВ «Компания Прометей» товару від ТОВ "Минералис", а в подальшому продажу контрагентам-покупцям. 
Вказаний висновок обґрунтовано посиланням на неможливість встановлення джерела походження товару та відсутності документів про переміщення товару від ТОВ "Минералис" до позивача, а в подальшому на адресу контрагентів-покупців.
Судова колегія зауважує, що під час проведення перевірки фахівцями контролюючого органу досліджувались дотримання Товариством податкового законодавства при декларуванні за вересень 2020 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 20.10.2020 року з урахуванням уточнюючого розрахунку від 16.11.2020 року, а також операції позивача з ТОВ "Минералис" та з контрагентами-покупцями. 
Так, між ТОВ «Компания Прометей» та ТОВ "Минералис" був укладений Договір купівлі-продажу від 03.04.2020 року № 03/04, за умовами якого, позивач придбав мінеральні добрива, насіння ячменю, пшениці та протруйник (а.с.64-66). До перевірки надано позивачем зазначений вище договір, видаткові та податкові накладні, Акти прийому-передачі (а.с.67-78).
Придбаний товар ТОВ «Компания Прометей» продало контрагентам-покупцям, а саме: ТОВ «СОЮЗ-ТЕРРА-3», ТОВ «Лоза Буга». (а.с.79-103).
При цьому, згідно до п. 2.4 Договору для підтвердження поставки Продавцем надаються оригінали наступних документів: рахунок-фактуру; видаткову накладну; податкову накладну.
Разом з цим, відповідно до п.3.1 Договору, Покупець здійснює 100% (сто відсоткову) передплату в українських гривнях шляхом банківського переказу вартості Товару на поточний банківський рахунок Продавця.
17.11.2020 року відповідачем вручено позивачу запит про надання пояснень та документів (а. с. 128-131). 
23.11.2020 року відповідачем складено Акт про ненадання запитуваних документів, а саме: документальне підтвердження стосовно використання (оренди) складських приміщень, в яких саме знаходились ТМЦ; документальне підтвердження їх переміщення з моменту придбання до вибуття (інформацію та документальне підтвердження транспортування ТМЦ, заявки на транспортне перевезення тощо), книги (журнали) складського обліку з відповідним відображенням записів про оприбуткування, вибуття ТМЦ, виписаних у первинних документах (а.с.133-134).
На підставі наданих до перевірки документів (договорів, видаткових та податкових накладних, актів приймання-передачі) контролюючим органом не встановлено фактичне придбання позивачем ТМЦ від ТОВ "Минералис".
Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансовими показниками, які впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. 
У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (частина 2 ст. 71 КАС України та частина 2 ст. 77 КАС України). 
У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 ст. 71 КАС України (частина 1 ст. 77) обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 72 (78) цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.
Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.
Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин, як неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
Так, судом першої та апеляційної інстанцій з`ясовано, що на момент підписання Договору купівлі-продажу від 03.04.2020 року № 03/04, позивач і ТОВ "Минералис" знаходилися за однією адресою: вул. Пушкінська, 8, м. Миколаїв.
Як зазначено відповідачем в Акті перевірки, що згідно баз даних контролюючого органу податковою адресою ТОВ «Минералис» є Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Пушкінська, 8. Підприємством до податкового органу звіт за формою №20-ОПП «Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність» не надавався, що свідчить про відсутність об`єктів оподаткування у зазначеного суб`єкта господарювання (власних та/або орендованих).
Акти прийому-передачі товару складені у м. Снігурівка, Миколаївської області (добриво складне мінеральне) та в м. Миколаєві по вул. Дніпровській, 1/2 (решта придбаного товару).
У день передачі товару від ТОВ "Минералис" до ТОВ «Компания Прометей», як зазначено позивачем, останній передав його своїм контрагентам-покупцям у місці отримання товару, що підтверджується відповідними Актами приймання-передачі придбаних товарів.(а.с.83, 88, 95-97, 103)
Однак, згідно із наданими до перевірки договорів, укладених ТОВ «Компания Прометей» з контрагентами-покупцями, реалізація ТМЦ відбулася за іншими адресами, а саме: Дніпропетровська обл., Верхньодніпровський р-н, с. Водяне, Одеська обл. та Миколаївська область. 
Разом з цим, ні до перевірки, ні разом із запереченнями під час перевірки, ТОВ «Компания Прометей» не надано жодних підтверджуючих документів про фактичне здійснення операцій з отримання, оприбуткування ТМЦ, працівників, задіяних при навантажувально-розвантажувальних роботах, документального підтвердження відрядження працівників підприємства до зазначених у актах прийому-передачі адрес з метою отримання ТМЦ від ТОВ «Минералис», не надано журналів виданих довіреностей із записами про матеріально-відповідальних осіб, які саме повинні були отримувати ТМЦ від постачальника. 
Також не надано документів, які б свідчили про переміщення товарів з адрес вказаних постачальником ТОВ «Минералис» до ТОВ «Компания Прометей», на адресу вказану позивачем при оформленні документів на адресу контрагентів-покупців, а саме:
- ТОВ «СОЮЗ-ТЕРРА-3» за адресою Дніпропетровська обл., Верхньодніпровський р-н, с. Водяне, Одеська обл.;
- ТОВ «Лоза Буга» за адресами м. Южне, Одеська область (03.09.2020 року – Амофос NP 11:52 у кількості 16 т. в Акті прийому-передачі від 03.09.2020 року №б/н зазначено місце складання Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Дніпровська, 1/2); (22.09.2020 року – реалізація насіння пшениці «Подолянка» у кількості 13 т., 25.09.2020 року – насіння ячменя «Дев`ятий вал» у кількості 21,9 т; 28.09.2020 року – протруйник Іншур Перформ у кількості 30т. відбулась за іншою адресою, а саме Миколаївська область).
Наведене свідчить про не відповідність твердження позивача про придбання і відвантаження товару з місця складу постачальника.
Крім того, Договір купівлі-продажу від 03.04.2020 р. № 03/04 передбачає придбання позивачем у ТОВ "Минералис" мінеральних добрив (п. 1.1). Разом з цим, видаткові накладні складені не лише на добриво, а й насіння ячменю, пшениці та протруйник, про що в договорі зазначено не було.
Окрім цього, згідно до бази контролюючого органу встановлено, що податкові накладні з номенклатурою «добриво складне мінеральне NPK 10:26:26» та «Амофос NP 11:52» на адресу ТОВ «Минералис» виписані ТОВ "ЗЕРНО-СТОК".
Проте, придбання добрива складного мінерального NPK 10:26:26 та Амофос NP 11:52 підприємством ТОВ "ЗЕРНО-СТОК" у 2020 році не здійснювалось, що опосередковано спростовує аргументи позивача про реальність угоди.
Таким чином, не встановлено походження товару номенклатури «Добриво складне мінеральне NPK 10:26:26» та «Амофос NP 11:52», відображених підприємством ТОВ «Минералис» у податкових накладних, виписаних на адресу ТОВ «Компания Прометей».
Надані ж разом із запереченнями додаткові документи, а саме: технічний паспорт добрива складного мінерального «Суперагро» марки NPK 10:26:26 та NP 10:40 не є підтвердженням походження вказаних добрив, відображених у документах, виписаних ТОВ «Минералис» на адресу ТОВ «Компания Прометей», оскільки як установлено податковим органом, згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних не підтверджено придбання наведених добрив у підприємства-виробника ПАТ «СУМИХІМПРОМ».
Тобто, первинні документи, які стали підставою для формування ТOB «Компания Прометей» податкового кредиту за вересень 2020 року, не можуть вважатися належно оформленими документами, які посвідчують факт придбання товарів, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.
Апеляційний суд наголошує на тому, що матеріали справи не містять, а позивачем не було надано до суду банківські виписки, посвідчення (сертифікати) якості на товар, ТТН, договори зберігання, які б могли бути враховані як докази здійснення спірних господарських операцій.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивач безпідставно сформував податкову звітність за наслідками спірних операцій, а тому неправомірно отримав податкову вигоду із податку на додану вартість (у вигляді податкового кредиту).
Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права та з аналізу наявних в матеріалах справи доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що контролюючий орган приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 28.12.2020 року №00028740704 діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України.
Стосовно доводів скаржника про те, що обов`язок контролювати звітність контрагентів не повинен бути покладений на суб`єкта підприємницької діяльності, тобто позивача, колегія суддів зазначає таке.
У межах спірних правовідносин, суд не покладає обов`язок на позивача контролювати дотримання податкового законодавства платником податків, який виступає контрагентом, а досліджує обставини щодо здійснення спірних господарських операцій з придбання платником податку товару, тобто їх реальність та як наслідок підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
Згідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи позивача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компания Прометей» - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року по справі № 400/9/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компания Прометей» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлено та підписано суддями 02.07.2021 року.

Суддя-доповідач 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Танасогло Т.М.