П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  293/937/19 
Головуючий у 1-й інстанції:  Бруховський Є.Б. 
          Суддя-доповідач:  Граб Л.С. 

29 вересня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Залімського І. Г.  Сторчака В. Ю. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Державного інспектора з охорони навколишнього середовища Поліського округу Державної екологічної інспекції Поліського округу Овчарук Анастасії Олексіївни  на  рішення   Черняхівського районного суду Житомирської області  від  21 липня 2021 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного інспектора з охорони навколишнього середовища Поліського округу Державної екологічної інспекції Поліського округу Овчарук Анастасії Олексіївни про  скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
В С Т А Н О В И В :
В червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного інспектора з охорони навколишнього середовища Поліського округу Державної екологічної інспекції Поліського округу Овчарук А.О., в якому просила визнати протиправною та скасувати  постанову про накладення адміністративного стягнення №1281-2.1 від 30.05.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності   за ст. 52 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1360 гривень, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.  
Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області позов задоволено: скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення №1281-2.1 від 30.05.2019 року, винесену державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Поліського округу Державної екологічної інспекції Поліського регіону Овчарук А.О. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 52 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1360 гривень та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
У відповідності до вимог  ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача,  перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 30 травня 2019 року державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Поліського округу Державної екологічної інспекції Поліського округу Овчарук А.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №1281-2.1, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 52 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 1360 гривень. 
За змістом вказаної постанови, позивач на відкритій земельній ділянці (без ізолюючого покриття) площею 40 м2, в межах с. Зороків, Черняхівського району, розмістила побічні продукти тваринного походження (гній), що призвело до забруднення зазначеної земельної ділянки (протокол вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів №06/19/1 від 26.04.19 p.).
Не погоджуючись з вказаною постановою,  позивач звернулася до суду з даним позовом. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та правомірності винесення оскаржуваної постанови.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ч. 1 ст. 2  КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист встановленим шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
П. 8 ч. 12 ст. 4 КАС України визначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Згідно з приписами ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить: а) організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: про екологічну та радіаційну безпеку; про використання та охорону земель; про охорону і раціональне використання вод та відтворення; водних ресурсів; про охорону атмосферного повітря; про охорону, захист, використання та відтворення лісів; про охорону, утримання і використання зелених насаджень; про використання, охорону і відтворення рослинного світу; е) надання обов`язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань, що належать до його компетенції, та здійснення контролю за їх виконанням та ін.
Положеннями ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
За прписами Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року № 275 (далі - Положення №275), Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Держекоінспекція у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
П.п.2 п.4 Положення №275 передбачено, що Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про екологічну та радіаційну безпеку, про охорону земель, надр, про охорону, раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів, про охорону атмосферного повітря, про охорону, захист, використання та відтворення лісів, про раціональне використання, відтворення і охорону об`єктів тваринного світу, про охорону, використання і відтворення риби та інших водних живих ресурсів, щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов, про охорону, утримання і використання зелених насаджень, про використання, охорону і відтворення об`єктів рослинного світу, тощо.
Свої повноваження Держекоінспекція здійснює безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи (п.7 Положення №275).
За правилами ст.53 КУпАП псування сільськогосподарських та інших земель, забруднення їх хімічними і радіоактивними речовинами, нафтою та нафтопродуктами, неочищеними стічними водами, виробничими та іншими відходами, а так само невжиття заходів по боротьбі з бур`янами -тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності-від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі ст.242-1 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, розглядає справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 47 - 50, 52 - 53-1, 53-3 - 54, 59 - 77-1, статтею 78 (крім порушень санітарних норм), статтями 78-1 - 79, статтями 80-83 (крім порушень санітарних норм), частинами першою і третьою статті 85, статтями 86-1, 87, статтею 89 (щодо диких тварин), статтею 90-1 (крім порушень санітарних норм), статтями 91-1 - 91-4, статтею 95 (крім порушень санітарних норм та норм ядерної безпеки), статтею 153, статтею 167 (щодо реалізації нафтопродуктів, екологічні показники яких не відповідають вимогам стандартів, норм та правил) і статтею 188-5 цього Кодексу.
Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право Головний державний інспектор України з охорони навколишнього природного середовища та його заступники, старші державні інспектори України з охорони навколишнього природного середовища, державні інспектори України з охорони навколишнього природного середовища, головні державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя та їх заступники, головні державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища Чорного і Азовського морів та їх заступники, старші державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища, державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій.
Пунктом 7-1 частини другої статті 255 КУпАП передбачено, що у справах про адміністративні  правопорушення,  розгляд  яких віднесено  до  відання  органів, зазначених у статтях 222 - 244-20 цього Кодексу  протоколи про правопорушення мають право  складати уповноважені   на  те  посадові  особи  цих  органів.  Крім  того, протоколи про адміністративні правопорушення має право складати громадський  інспектор  сільського господарства (статті 52 - 53-1, 53-3, 53-4). 
Частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення  передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи)  про  накладення адміністративного стягнення, постанову по  справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених статтею 52 КУпАП державні інспектори відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 242-1 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ст. 52 КУпАП .
Використання у зазначених вище нормах формулювань "сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222-244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
При цьому, зміст статті 288 КУпАП щодо можливості оскаржити постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення не спростовує висновків суду  про те, що відповідачем у таких справах є саме орган, а не призначений ним інспектор.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 26.12.2019 у справі № 724/716/16-а та від 17.09.2020 у справі №742/2298/17, та від 17.06.2020 у справі № 127/6881/17.
Поряд з цим, як слідує з матеріалів справи Державна екологічна інспекція Поліського округу до участі у справі в якості належного відповідача залучена не була.
Варто звернути увагу, що  державним інспектором Овчарук А.О. подавалося клопотання про залучення Державної екологічної інспекції Поліського округу до участі у справі в якості третьої особи, однак ухвалою суду від 05.08.2019 у задоволенні такого відмовлено. 
Відповідно до ст.48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Отже, з наведеної норми слідує, що можливість заміни неналежного відповідача може здійснюватися виключно під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Виходячи із зазначених положень закону, а також предмету позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що під час розгляду справи суд першої інстанції не врахував, що у цій справі позивач звернувся до неналежного відповідача та не допустив його заміну та/або не залучив як другого відповідача, чим допустив порушення норм процесуального законодавства.
За такого правового регулювання, предмета і підстави позову в даному адміністративному спорі, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути недоліки допущені судом першої інстанції на стадії апеляційного розгляду справи, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню.
При цьому, відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, за умови неможливості його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.
З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
У силу п.2 ч.1 ст.315    КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317   КАС України    підставами для скасування судового рішення суду першої  інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти  нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Державного інспектора з охорони навколишнього середовища Поліського округу Державної екологічної інспекції Поліського округу Овчарук Анастасії Олексіївни задовольнити  повністю.
Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 21 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного інспектора з охорони навколишнього середовища Поліського округу Державної екологічної інспекції Поліського округу Овчарук Анастасії Олексіївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення скасувати.
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовити.  
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Залімський І. Г.    Сторчак В. Ю.