ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 серпня 2021 року 
м. Харків
Справа № 644/1995/21
Провадження № 22-ц/818/3538/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кругової С.,
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участі секретаря Каплоух Н.Б.,
Учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
зацікавлена особа - Приватний нотаріус ХМНО Рибкіна Олена Миколаївна
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний нотаріус ХМНО Рибкіна Олена Миколаївна про вставнолення юридичного факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш п`яти років до часу відкриття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від  25 березня 2021 року,
в с т а н о в и в:
У березні 2021 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю не менш п`яти років до часу відкриття спадщини, в якій просить суд встановити юридичний факт її проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с. Підліснівка Сумського району Сумської області, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 1988 року до часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зазначає, що встановлення факту родинних відносин необхідне для оформлення спадкових справ з подальшим отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 .
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від  25 березня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний нотаріус ХМНО Рибкіна Олена Миколаївна про встановлення юридичного факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш п`яти років до часу відкриття спадщини.
Судове рішення мотивовано тим, що суд першої інстанції прийшов до висновку, що зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, тому в даному випадку заява не підлягає розгляду в окремому провадженні.
Не погоджуюсь із вказаною ухвалою сду першої інстанції  ОСОБА_1  звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд  ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від  25 березня 2021 року скасувати , а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На думку заявника, суд першої інстанції не мав належних підстав для висновку, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право. Оскільки наявність спору про право передбачає існування сторін з протилежними інтересами та наявність заперечень проти встановлення юридичного факту. Вказані умови в даному випадку відсутні.
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 3 ст.3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.
Відповідно до ст. ст. 55,124 Конституції України та ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю не менш п`яти років до часу відкриття спадщини. У заяві пояснює, що вела спільне господарство з померлим, мають двох дітей, здійснила поховання ОСОБА_2 . 
З метою усунення відповідних розбіжностей та підтвердження факту родинних відносин заявниці з ОСОБА_2 , який помер, були зібрані певні архівні та інші документи і матеріали, які, втім, не є достатніми, тому іншої можливості для встановлення факту таких родинних відносин, аніж судовим порядком, заявниця не має.
Судом першої інстанції відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 .
Приймаючи таке процесуальне рішення, суд першої інстанції виходив із того, що з заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.
Судова колегія вважає, що таке процесуальне рішення помилкове і погодитись із ним не можна з огляду на таке.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ст. 293 ч. 1 ЦПК України).

В порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, в тому числі, факту родинних відносин між фізичними особами (ст. 293 ч. 2 п. 5, ст. 315 ч. 1 п. 1, ч. 2 ЦПК України).
Звертаючись із заявою по встановлення факту, що має юридичне значення, особа повинна зазначити, який факт вона просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт, а також повинна додати до заяви відповідні докази (ст. 318 ч.ч. 1, 2 ЦПК України).
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.
Разом із тим відповідно до пункту 2 вказаної постанови справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення та можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб, та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, за відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:
     - згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;
     - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;
     - заявник не має можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
     - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.
Отже, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Таким чином, поняття "спір про право" пов`язане виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право.
Заява ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин за своїм змістом відповідає цим вимогам цивільного процесуального закону. Ані з тексту заяви, ані з доданих до неї доказів і матеріалів наразі не вбачається спору про право цивільне. Саме по собі подання заяви з метою в подальшому з урахуванням встановленого судовим порядком факту, що має юридичне значення, реалізувати певне майнове право (зокрема, право на спадкування) відповідає власне меті цього процесуального інституту.
Визнання за заявником факту родинних відносин, що повинно привести до отримання спадщини дійсно може оспорюватись та не визнаватись іншими спадкоємцями, однак це є лише припущенням, яке не ґрунтується на матеріалах справи. 
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції викладеного не врахував, не з`ясував обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановив наявність кола спадкоємців померлого та не перевірив, чи впливатиме на їх права та обов`язки рішення суду про встановлення факту родинних відносин, унаслідок чого дійшов передчасного висновку про наявність спору у даній справі.
На стадії відкриття провадження в справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для висновку про наявність спору про право.
Відмова у відкритті провадження за заявою на підставі ст. 315 ч. 4 ЦПК України може мати місце, коли зі змісту заяви та/або з доданих до неї доказів і документів із очевидністю вбачається наявність спору про право, разом з тим, застосувавши цю норму цивільного процесуального закону суд першої інстанції не вказав, з ким саме вбачається спір про право, не навів в ухвалі відповідного обґрунтування по суті, не послався на докази та ґрунтувався на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).
Оскаржувана ухвала суду не містить жодного аргументу на підставі чого суд дійшов висновку про наявність спору про право. 
За таких обставин, оскаржуване судове рішення об`єктивно не відповідає вимогам, викладеним у ст. 263 ЦПК України, а саме, є взагалі не обґрунтованим.
Таким чином, враховуючи наведене, та відсутність даних, які б свідчили про те, що оспорюються або не визнаються права заявника на момент відкриття провадження у справі немає, у зв`язку з чим висновок суду про відмову у відкритті провадження з підстав, передбачених ч. 4 ст. 315 ЦПК України, є  необґрунтованим та передчасним.
При цьому, колегія суддів зауважує, що в подальшому суд не позбавлений можливості залишити заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, без розгляду, за умови встановлення судом по справі спору про право (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

 Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, зокрема ч. 4 ст. 315 ЦПК України, ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст.379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -
 п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від  25 березня 2021 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження..
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови 
складено 11 серпня 2021 року