ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

27 липня 2021 року                                                                                м.Суми
                                                               Справа №591/7286/20 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/1146/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Ткачук С. С. 
сторони: 
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Зарічного районного суду м. Суми  від 13 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Клименко А.Я., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 18 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:
       У листопаді 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі- АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 14 квітня 2015 року. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Так як відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, позивач просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 квітня 2015 року, яка станом на 26 жовтня 2020 року становить 14 092 грн 20 коп., з яких: 11 766 грн 05 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0 грн 00 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 11 766 грн 05 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 2326 грн 15 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 0 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0 грн 00 коп. - нарахована пеня; 0 грн 00 коп. - нараховано комісії. 
               Зарічний районний суд м. Суми рішеннямвід 13 травня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовив у зв`язку з необгрунтованістю.
               В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, за невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального і матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалите нове, яким позов задовольнити в повному обсязі; судові витрати стягнути з відповідача.
       В доводах апеляційної скарги зазначає, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладений договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить.
       Вказує на те, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08 липня 2019 року в справі № 923/760/18, твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника) під Умовами та правилами надання банківських послуг є безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами - закон не вимагає. Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постановах від 11 вересня 2019 року у справі № 642/5533/15-ц, від 19 вересня 2019 року у справі № 127/7543/17, від 23 грудня 2019 року у справі № 375/520/18.
       Зазначає, що підписуючи анкету-заяву, відповідачка пройшла ідентифікацію в банку, а тому повторне заповнення будь-яких анкет-заяв або підписання інших додаткових документів не вимагалося згідно до процедури, що затверджена наказами по банку. 
       На підставі цього відповідачці видана кредитна карта, яка в подальшому була перевипущена. Відповідачка після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація нею картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору. З виписки чітко вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами, а також частково погашала наявну заборгованість та продовжувала користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку.
       Стосовно узгодження між сторонами Умов та Правил з приводу оплати процентів за користування кредитними коштами, зазначає, що суд не навів жодних правових підстав існування у відповідачки права на користування коштами банку без сплати відсотків (безоплатно). Вважає, що безпідставним є твердження суду про відсутність доказів погодження між сторонами умов щодо розміру та порядку сплати процентів, посилаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
       Наголошує на тому, що в даній справі відсутні обґрунтовані заперечення відповідачки та відповідні докази проти вимог позивача.
       Встановивши,        що банк надав відповідачці кредит, а відповідачка його не повернула, суд, на думку позивача, не мав жодних підстав вважати, що кошти, які відповідач вносив на рахунок платіжних карток слід вважати як повернення саме кредитних коштів, а не сплату відсотків та комісії за їх користування, оскільки відповідачка цього не заперечила, а своїми діями підтвердила сплату відсотків за користування коштами банку.
        Крім того, вказує на те, що суд у разі незгоди з розрахунком заборгованості повинен був надати свій розрахунок.
        Користуючись 5 років кредитними коштами та послугами банку, відповідачці, на думку позивача, були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають поведінці відповідачки щодо користування коштами та послугами банку та дійсним обставинам справи. 
        Відповідачка правом на подання відзиву у встановлений судом строк не скористалася. 
        Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 14 квітня 2015 року відповідачка підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розмір процентної ставки вказана заява не містить (а. с. 14).
На підтвердження своїх вимог банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які відповідачкою не підписані (а. с. 15-57).
Також позивачем було надано виписку з рахунку (а. с. 67-70).
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачці за кредитним договором було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 (дата відкриття - 29 серпня 2017 року, термін дії - 06/21) (а. с. 13).
Відповідно до розрахунку банку, заборгованість  відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 26 жовтня 2020 року становить 14 092 грн 20 коп., з яких: 11 766 грн 05 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0 грн 00 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 11 766 грн 05 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 2326 грн 15 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 0 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0 грн 00 коп. - нарахована пеня; 0 грн 00 коп. - нараховано комісії (а. с. 8-11). 
Крім того, з розрахунку позивача, вбачається, що позивач погашав відсотки за рахунок тіла кредиту (4-та колонка розрахунку), тобто до складу заборгованості за тілом кредиту включалися відсотки на загальну суму 12329 грн 20 коп.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того що, анкета-заява, підписана відповідачкою не містить узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, порядку його погашення, строку кредитування, розміру процентів за користування кредитом, відповідальності за неналежне виконання зобов`язань, а Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не підписані відповідачкою і не доводять про досягнення між сторонами домовленості щодо розміру процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу на умовах визначених цими документами, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідачки на користь банку суми нарахованих ним відсотків. А оскільки сума коштів внесених на погашення заборгованості за кредитом перевищує суму коштів отриманих відповідачкою, то заборгованість за тілом кредиту також відсутня.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. 
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.
Банк при зверненні до суду з даним позовом в підтвердження своїх вимог посилається, зокрема, на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як частину укладеного між сторонами кредитного договору. 
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Відповідачка ОСОБА_1 в суді першої інстанції заперечувала укладення договору на вказаних банком умовах.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Зокрема, встановивши обставини того, що в Анкеті-заяві позичальника від 14 квітня 2015 року процентна ставка не зазначена, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, оскільки позивач не довів, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. 
Таким чином, враховуючи, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки та нею не визнаються, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14 квітня 2015 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, які б погашалися, зокрема, за рахунок тіла кредиту.
       Стосовно вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту, колегія суддів зазначає наступне.
При зверненні до суду з даним позовом банк, зокрема, ставив питання про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 11766 грн 05 коп.
Як вже зазначалося вище, з наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що банк погашав відсотки за рахунок тіла кредиту. Такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами. Отже банк безпідставно збільшив тіло кредиту за рахунок відсотків. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з врахуванням суми коштів отриманих відповідачем та суми коштів, внесених ним на погашення заборгованості за кредитом, заборгованість по тілу кредиту відсутня.
Таким чином доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування  рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм  матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд - 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми  від 13 травня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                        Т.А. Левченко

Судді:                                                                         О.І. Собина

                                                                                С.С. Ткачук