ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року	Львів	Справа № 460/1061/21 пров. № А/857/9343/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Ільчишин Н.В.,
з участю секретаря судового засідання                Хітрень О.Ю.,  
представника позивача                                           Добродій О.М.,   
представників відповідача                                     Гудими В.О., Цицюри В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року з питань передачі справи до іншого суду (прийняту у м. Рівне колегією суддів у складі: Друзенко Н.В., Щербакова В.В., Гудими Н.С.; складену в повному обсязі 16 квітня 2021 року) в адміністративній справі № 460/1061/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, про визнання протиправним та скасування пункту наказу,

                                                     В С Т А Н О В И В :

17 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправним і скасувати пункт 3 розпорядчої частини наказу Міністерства оборони України (далі - МО України) від 14 січня 2021 року № 1 КП ДСК «Про деякі питання авіаційних подій у Збройних Силах України», яким його звільнено з військової служби через службову невідповідність.

Ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду  від 18 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 460/1061/21. 
Залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба. Розгляд справи вирішено провести одноособово суддею Друзенко Н.В. за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні задоволено клопотання представника відповідача про призначення колегіального розгляду справи, а також залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Командування Повітряних Сил Збройних Сил України.

У підготовчому засіданні 13 квітня 2021 року представник відповідача заявив клопотання про передачу адміністративної справи № 460/1061/21 на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва - за місцезнаходженням відповідача.
Заява обґрунтована тим, що позивач зареєстрував своє постійне місце проживання в м. Острозі Рівненської області 16.02.2021, а 17.02.2021, тобто на наступний день, подав до Рівненського окружного адміністративного суду вказану позовну заяву. На переконання сторони відповідача м. Острог Рівненської області на день подачі відповідного позову ні за яких умов не могло бути місцем проживання позивача, що ґрунтується, зокрема, на сюжеті телевізійної служби новин «1+1» за 16.03.2021, поданому за результатами журналістського розслідування «Поновлення через суд». Також, станом на час подання позову ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку в Харківському гарнізоні, як не забезпечений житлом від Міноборони, що підтверджено листом Квартиро-експлуатаційного відділу м. Харків № 1596 від 02.04.2021. На час подання позову ОСОБА_1 не був виключений зі списків особового Харківського університету Повітряних Сил Збройних Сил України, а тому вважався таким, що проходить військову службу у Збройних Силах України в м. Харкові. Листом військової частини (далі - ВЧ) НОМЕР_1 № 350/154/527/ПС від 22.03.2021 підтверджено, що позивач протягом 2020 - 2021 років фактично проходив військову службу у м. Харкові, з 15.10.2020 по 19.03.2021 - перебував на стаціонарному лікуванні у ВЧ НОМЕР_2 (м. Харків), а з 19.03.2021 по 03.04.2021 - перебував у відпустці в зв`язку з лікуванням. Згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_3 № 175 від 13.09.2019 відповідно до постанов Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006, № 450 від 26.06.2013 та наказу Міноборони № 380 від 31.07.2018 позивачу виплачується грошова компенсація за піднайом житла на склад сім`ї з двох осіб та зазначену компенсацію він отримує з 2019 року і по цей час, та будь-яких документів про зміну місця проживання до командування ВЧ НОМЕР_3 не надавав. Згідно довідки про перевірку житлових умов позивач проживає в АДРЕСА_1 , готель «Зірка». З урахуванням вказаного, сторона відповідача вважає, що місце проживання (перебування) позивача на час подання позову не визначено, а тому відповідно до частини першої статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), ця справа підлягає вирішенню адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року з питань передачі справи до іншого суду відмовлено МО України в задоволенні клопотання про передачу адміністративної справи № 460/1061/21 на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва - за місцезнаходженням відповідача.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, її оскаржило МО України, яке вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи та порушенням норм процесуального права. Тому просило скасувати ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року з питань передачі справи до іншого суду та направити справу № 460/1061/221 для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, а саме - до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж обставинами, що й вимоги клопотання про передачу адміністративної справи на розгляд суду за місцезнаходженням відповідача. Крім того, в апеляційній скарзі зазначає, що з урахуванням приписів частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначальне значення має саме місце проживання/перебування фізичної особи-позивача, а не місце його реєстрації. Також, з урахуванням приписів частин першої та шостої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання особи може бути лише те житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Не може вважатися місцем проживання інше житло, в якому особа взагалі не проживає. Також, з урахуванням вимог частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» місце проживання військовослужбовця пов`язане з місцем проходження військової служби. А відповідно до частини першої статті 8-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» військовослужбовці мають право на вибір місця проживання в будь-якому населеному пункті лише після звільнення з військової служби. Тобто, фактичне місце проживання позивача не співпадає з місцем реєстрації, а вказівка позивача лише на реєстрацію, яка не має жодного взаємозв`язку з фактичним місцем проживання, не може свідчити про наявність підстав вирішення цієї адміністративної справи Рівненським окружним адміністративним судом. Також, суд першої інстанції не витребовував оригінал паспорту та інших документів, які фактично підтверджують реєстрацію місця проживання, а сам позивач до розгляду цього питання та дачі пояснень з цього питання не залучався. 
З урахуванням вказаного, МО України вважає, що зареєстроване місце проживання позивача на час подання позову, виходячи з наявних матеріалів судової справи, є не визначеним, а тому відповідно до абзацу другого частини першої статті 25 КАС України ця справа підлягає вирішенню адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача.

Позивач подав відзив на вказану апеляційну скаргу, у якому вказав, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання стосовно територіальної підсудності правильно встановив обставини справи та ухвалив вказану ухвалу з додержанням норм матеріально і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін. Відзив мотивував зокрема тим, що надані відповідачем докази не є допустимими, а надана позивачем копія паспорта належним чином підтверджує місце реєстрації його проживання, що є визначальним при виборі ним суду відповідно до абзацу першого частини першої статті 25 КАС України. Тому просив апеляційну скаргу МО України залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції з питань передачі справи до іншого суду - без змін.

У судовому засіданні представники апелянта підтримали вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просять апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Інші особи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, що відповідно до приписів частини другої статті 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 25 КАС України визначено, що адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

За змістом цієї норми визначальною умовою при виборі позивачем суду є, зокрема, наявність зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання, перебування чи знаходження позивача. 

Визначення цих термінів дано в статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІV від 11.12.2003, згідно з якою:
місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;
місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;
реєстрація – це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - це паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Згідно з частинами першою, десятою статті 6 цього Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.

Правила реєстрації місця проживання затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016, згідно з пунктами 3, 4, 9, 12 яких реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання.
Відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, а відомості про реєстрацію місця перебування до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.
Особи, які не проживають за зареєстрованим місцем проживання більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити відповідному органу реєстрації про своє місце перебування.

За змістом цих норм, належним доказом місця проживання (перебування) позивача, зареєстрованого у встановленому законом порядку, є зокрема штамп у паспорті за встановленою формою.

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 23 вересня 2015 року Пустомитівським РС ГУ ДМС України у Львівській області, копія якого є в матеріалах справи, ОСОБА_1 з 16.02.2021 зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с. 14 - 15 т. 1).
Сумніви щодо справжності вказаного документа та штампа про реєстрацію у суду відсутні. Також вказана реєстрація місця проживання позивача ніким не оспорюється.

Позаяк станом на час звернення до Рівненського окружного адміністративного суду позивач був зареєстрованим за місцем проживання у м. Острог Рівненської області, його позовна заява про оскарження правового акту індивідуальної дії подана до суду з додержанням правил територіальній підсудності.

Разом з тим, доводи апелянта ґрунтуються на помилковому тлумаченні зазначених норм права; викладені в апеляційній скарзі обставини не мають жодного відношення до спірних питань, а надані представниками апелянта докази не є належними.

Відтак, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відсутня потреба їх детального аналізу та обґрунтування підстав відхилення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для передачі вказаної адміністративної справи на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва - за місцезнаходженням відповідача.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, ухвала суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції відсутні.   

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року з питань передачі справи до іншого суду в адміністративній справі № 460/1061/21 – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Повне судове рішення складено 26.07.2021.