ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
 
іменем України

09 вересня 2021 року
м. Харків

справа № 636/144/20
провадження № 22-ц/818/3247/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря – Гришиної А.О.,

ім`я (найменування) сторін:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут»,
представник – Третяк Оксана Олександрівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15 лютого 2021 року в складі судді Карімова І.В.,

у с т а н о в и в:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» (далі – ТОВ «Харківгаз Збут») та просив: визнати неправомірними дії ТОВ «Харківгаз Збут» щодо нездійснення перерахунку за спожитий позивачем та членами його сім`ї газ у період з 03 лютого 2017 року по 01 листопада 2018 року та відмови повернути йому зайво сплачені грошові кошти або врахувати їх в якості переплати в рахунок майбутніх платежів; зобов`язати ТОВ «Харківгаз Збут» здійснити перерахунок за спожитий позивачем та членами його сім`ї газ у період з 03 лютого 2017 року по 01 листопада 2018 року, повернувши йому зайво сплачені грошові кошти або врахувати їх в якості переплати в рахунок майбутніх платежів; стягнути з ТОВ «Харківгаз Збут» на його користь грошову суму за невиконання обов`язків щодо здійснення перерахунку за спожитий природній газ в розмірі 4 903,41 грн та 1 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 одержує послуги постачання природного газу на підставі заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам від 03 лютого 2017 року, укладеного з відповідачем на основі типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕП) від 30 вересня 2015 № 2500.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758, якою було затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) на період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року (включно) діяли граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та місячних обсягів використання природного газу, в розмірі, визначеному постановою НКРЕП від 03 березня 2015 року № 583, а саме: 1) для індивідуального опалення або комплексно (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води): за обсяг, використаний до 1 200 куб. метрів природного газу (включно) за період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року (включно) — 3,6 грн за 1 куб. м; 2) для приготування їжі та/або підігріву води за обсяг, використаний понад 1 200 куб. метрів природного газу - 7,188 грн за 1 куб.м.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 року № 315 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758» з 01 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) було затверджено нові рівні цін природного газу, в тому числі діяла гранична роздрібна ціна на природний газ для побутових споживачів у розмірі 6,879 грн за 1 куб. м.
Оскільки у період з 31 березня 2017 року по 19 жовтня 2018 року Кабінетом Міністрів України не приймалися інші рішення про затвердження іншої ціни на природний газ для побутових споживачів у зазначений період позивачу постачався газ за ціною 6,879 грн за 1 куб. метр. При цьому позивачем щомісячно було спожито менше ніж 200 куб. метрів природного газу, за який сплачено 4 903,41 грн та отримано субсидії на суму в розмірі 5 525,44 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року в справі № 826/9665/16 визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 року № 315 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758» з моменту її прийняття, а саме – з 27 квітня 2016 року. У зв`язку із цим, позивач направив на адресу ТОВ «Харківгаз Збут» заяву про здійснення перерахунку за спожитий газ у період з 03 лютого 2017 року по 01 листопада 2018 року, повернувши йому зайво сплачені грошові кошти або врахувати їх в якості переплати в рахунок майбутніх платежів, однак отримав відмову.
Зазначає, що невиконанням своїх зобов`язань ТОВ «Харківгаз Збут» порушило його права, як споживача, тому повинно відшкодувати йому матеріальну шкоду в сумі 4 903,41 грн та спричинену моральну шкоду, яка полягає в ігноруванні його звернення щодо перерахунку за спожитий газ, втраті нормальних життєвих зв`язків, що потягло розлад здоров`я, яку він оцінює в розмірі 1 000,00 грн.

В березні 2020 року ТОВ «Харківгаз Збут» подало відзив на позовну заяву, в якому просило в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Відзив мотивовано тим, що граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року, за період з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року та за період з 01 травня 2016 року по 31 березня 2017 року встановлювалися окремими рішеннями Кабінету Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 2016 року № 234 до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу № 758 були внесені чергові зміни та зазначено, що починаючи з 01 квітня 2016 року до окремого рішення встановлювалася єдина уніфікована ціна за 1 куб. метр природного газу незалежно від способу його використання в розмірі 7,188 грн. Прийнятою Кабінетом Міністрів України постановою від 27 квітня 2016 № 315 продовжено практику встановлення єдиної уніфікованої ціни на природний газ для побутових споживачів без диференціації залежно від виду та обсягу його використання. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2018 року № 867 Положення № 758 втратило чинність, а відповідно втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України № 315, яку подалі визнано протиправною та нечинною рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2019 року. Зазначеним рішенням суду не зобов`язано ні Кабінет Міністрів України, ні учасників ринку природного газу здійснити перерахунки чи внести зміни до господарських договорів. Крім того, за результатом визнання постанови Кабінету Міністрів України № 315 нечинною є застосування змісту Положення № 758 в редакції, яка діяла до її прийняття, а саме – в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 березня 2016 року № 234, відповідно до якої з 01 квітня 2016 року встановлювалася єдина уніфікована ціна за 1 куб. метр природного газу незалежно від способу його використання в розмірі 7,188 грн. В подальшому Кабінет Міністрів України не ухвалював інших рішень на встановлення цін на природний газ та не ініціював проведення перерахунку вартості спожитого газу населенням Харківської області. На звернення ТОВ «Харківгаз Збут» до НАК «Нафтогаз України» як постачальника природного газу для задоволення потреб побутових споживачів щодо проведення перерахунку у зв`язку з визнанням протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 315, НАК «Нафтогаз України» проінформував, що договори на постачання природного газу на 2016 рік виконані і припинили свою дію, зміна ціни в договорі відповідно до частини третьої статті 632 ЦК України не допускається.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 15 лютого 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дослідивши та надавши оцінку Правилам постачання природного газу, якими врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи, положення постанов Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758, від 27 квітня 2016 року № 315, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року в справі № 826/9665/19, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не надано доказів того, що відповідач безпідставно отримав кошти за спожитий газ, оскільки розрахунки позивача не відповідають тарифам, що діяли у спірному періоді.
Оскільки не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання неправомірними дій ТОВ «Харківгаз Збут» та зобов`язання здійснити перерахунок, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди також відсутні.

22 березня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга містить доводи, які є аналогічними доводам, які містяться в позові.

В травні 2021 року ТОВ «Харківгаз Збут» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відзив на апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, врахував специфіку державного регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг, ринку природного газу та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України – в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що  ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а. с. 17, 21 - 22).

03 лютого 2016 року ОСОБА_1 підписав заяву – приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам та отримує послуги з постачання природного газу на підставі договору про надання послуг з газопостачання, укладеного з відповідачем на основі типового договору, затвердженого постановою НКРЕП від 30 вересня 2015 року № 2500 (а. с. 18 – 20).

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги».

Так, положення частини першої статті 6, частини першої статті 12 Закону України «Про житлово – комунальні послуги» передбачено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово – комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Надання житлово – комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово – комунальні послуги» споживач має право на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлового – комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їх якості.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758 було затверджене Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) (далі – Положення).

Пунктом 5 цієї постанови визначено, що ця постанова діє з 01 жовтня 2015 року по 01 квітня 2017 року.

Так, пунктом 13 цього Положення у редакції станом на 01 жовтня 2015 року визначено, що на період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року (включно) діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та місячних обсягів використання природного газу, в розмірі, визначеному постановою НКРЕКП від 03 березня 2015 року № 583, а саме:
1) для приготування їжі та/або підігріву води - 7,188 гривні за 1 куб. метр;
2) для індивідуального опалення або комплексно (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води):
- за обсяг, використаний до 200 куб. метрів природного газу на місяць (включно), - 3,6 гривні за 1 куб. метр;
- за обсяг, використаний понад 200 куб. метрів природного газу на місяць (включно), - 7,188 гривні за 1 куб. метр.
Граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України.

Пунктом 13 цього Положення у редакції станом на 31 березня 2016 року визначено, що з 01 жовтня 2015 року діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягів використання природного газу, в розмірі, визначеному постановою НКРЕКП від 03 березня 2015 року № 583, а саме:
1) для приготування їжі та/або підігріву води - 7,188 гривні за 1 куб. метр;
2) для індивідуального опалення або комплексного використання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води) - 7,188 гривні за 1 куб. метр, крім обсягів до 1200 куб. метрів, що використані за період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року (включно), за ціною 3,6 гривні за 1 куб. метр.
Граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 01 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України.

Тобто, починаючи з 01 травня 2016 року до окремого рішення встановлювалась єдина уніфікована ціна за 1 куб. метр природного газу незалежно від способу його використання в розмірі 7,188 грн.

Пільгова ціна газу, що використовувався для опалення (3,60 грн за 1 куб. метр) діяла тільки на обсяг, що не перевищував 1200 куб. мертів, спожитий в період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 року № 315 до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758 внесено зміни.

Так, пункт 13 Положення викладено у новій редакції, за змістом якої з 01 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) діє гранична роздрібна ціна на природний газ для побутових споживачів у розмірі 6,879 гривні за 1 куб. метр.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року в справі № 826/9665/16, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного судом від 08 липня 2019 року, було визнано протиправною та нечинною з моменту її прийняття, а саме – з 27 квітня 2016 року, постанову Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 року № 315 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758».

Згідно відомостей з ЄДРСР постановою Верховного Суду від 25 червня 2020 року в справі № 826/9665/16 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного судом від 08 липня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляду до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Отже, наразі, постанова Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 року № 315 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758» є чинною.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції, оцінюючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для здійснення перерахунку вартості послуг з постачання природного газу, у зв`язку з чим обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15 лютого 2021 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2021 року.

Головуючий – А.В. Котелевець

Судді – І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський