Дата документу 20.07.2021 Справа № 336/1024/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №336/1024/20        Головуючий у 1 інстанції: Щаслива О.В.
Провадження № 22-ц/807/1780/21        Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Кухаря С.В.,
       Крилової О.В.
при секретарі: Бабенко Т.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2021 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Укртехфінанс»,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересована особа – ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».
В обґрунтування своєї скарги, ОСОБА_1 зазначила, що в провадженні Шевченківського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 58615433 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яке відкрите на підставі постанови державного виконавця П`яниди Б.В. від 13 березня 2019 року. Вказану постанову скаржниця вважає незаконною і такою, що підлягає скасуванню з таких підстав.
Так, виконавчий лист, на підставі якого відкрите виконавче провадження, має підчистки та замазування рукописного тексту коректором в графі «Відмітки державного виконавця про виконання рішення або про повернення виконавчого листа стягувачу із зазначенням причин повернення», що унеможливлює достеменне встановлення звернення до виконання судового рішення та, як наслідок, свідчить про пропущення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Відповідно до п. 29.33 «Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областе, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ» помарки і виправлення у виконавчих листах не допускаються. Разом з тим у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або державний виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова. З урахуванням викладеного виконавчий документ не відповідає вимогам закону, тому на його підставі було неможливо відкрити виконавче провадження.
Ще однією підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження заявниця визначила те, що у згаданій графі виконавчого документа після підчистки та замазування рукописного тексту наявна примітка про повернення виконавчого документа стягувачу 28 лютого 2017 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа, виданого судом 04 квітня 2013 року, строк пред`явлення якого до виконання простирався до 21 грудня 2013 року. Як випливає із змісту ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 02.06.1999 року, державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Беручи до уваги ту обставину, що з моменту зазначеного у виконавчому листі строку пред`явлення його до виконання, а саме з 21 грудня 2013 року, до моменту його повернення, тобто до 28 грудня 2017 року, пройшло чотири роки та сім днів, у відсутність відміток про повернення виконавчого документа до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року сплив річний строк для пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання.
Окрім того, виконавчий лист містить посилання на ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності, який не відповідає ідентифікаційному коду стягувача у цьому провадженні, а юридичних осіб з таким ідентифікаційним кодом не існує.
Наведені обставини свідчать про невідповідність виконавчого документа вимогам закону, тому у державного виконавця не було підстав для відкриття виконавчого провадження за таким виконавчим листом, а виконавчий лист у відповідності до п. п. 2, 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» протягом трьох днів належало повернути стягувачу як такий, що не відповідає вимогам, передбаченим вказаною статтею Закону, а також поданий с пропуском встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просила суд поновити їй строк на звернення зі скаргою, визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) П`янида Б.В. від 13 березня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 58615433 та зобов`язати усунути порушення вимог закону при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження.
Крім того, ОСОБА_1 , також просила до завершення розгляду скарги зупинити стягнення на підставі виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 04 квітня 213 року у справі № 0827/966/12 про звернення стягнення на майно в погашення заборгованості по кредиту.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2021 року замінено у справі заінтересовану особу - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником ТОВ Фінансова компанія «Укртехфінанс».
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2020 року заяву про забезпечення розгляду скарги ОСОБА_1 задоволено. Зупинено стягнення за виконавчим листом № 0827/966/12, виданим Шевченківським районним судом м. Запоріжжя у виконавчому провадженні № 58615433 про звернення стягнення на майно боржника, яке здійснюється Шевченківським ВДВС у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до розгляду судом скарги ОСОБА_1 .
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2021 року скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) задоволено частково.
Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду зі скаргою на дії виконавця. В задоволенні інших вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2021 року в частині відмови в задоволенні скарги, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги скарги.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що заява ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» про заміну сторони її правонаступником, до суду першої інстанції була подана з порушенням вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України, а саме, до неї не було додано доказів надіслання цієї заяви іншим учасникам справи. Таким чином, суд першої інстанції повинен був повернути її заявнику без розгляду. проте, судом першої інстанції ухвалою від 21 квітня 2020 року замінено АТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником ТОВ «Укртехфінанс». 
Крім того, суд першої інстанції також не відреагував на порушення закону, здійснені під час відкриття виконавчого провадження та прийняв незаконне рішення. Так, щодо наявності підчисток та замазування у виконавчому документі суд зазначив, такої передумови для повернення виконавчого документа згідно переліку підстав для вчинення вказаної дії, визначених ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» не містить. Скаржниця із зазначеним не погоджується. Стаття 4 ЗУ «Про виконавче провадження» визначає загальні вимоги до виконавчого документа в залежності від органу, який видав такий документ. Серед іншого частина 3 вказаної статті визначає можливість видання такого документу в електронній формі, або обов`язкову наявність тих чи інших реквізитів (гербової печатки) в залежності від органу видання. Таким чином, форма виконавчого документа повинна відповідати вимогам, що пред`являються до виконавчого документа профільним нормативним актом в залежності від органу, що його видав. Виконавчий документ у цій справі було видано судом, та він має відповідати вимогам цивільного процесуального законодавства та інших нормативних документів щодо видання виконавчого документа судом, які не допускають внесення змін шляхом замазування чи іншого спотворювання виконаного тексту. При цьому, твердження представника ТОВ «Укртехфінанс» про те, що такі виправлення виконавчого документу були внесені у зв`язку із внесенням запису про повернення виконавчого документу на підставі помилкової постанови державного виконавця від 08 грудня 2014 року є абсолютно голослівними. Крім того, суд першої інстанції взагалі не мав права посилатися на будь-які письмові документи від ТОВ «Укртехфінанс» також з огляду на невиконання при їх поданні до суду вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України. 
Окрім того, висновків, щодо відсутності порушень граничних строків виконавчого провадження та порушення строків на пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд першої інстанції дійшов із порушенням норм матеріального права. Так, відповідно до ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.199 ; 606-XIV, який був чинним до 05.10.2016 року, державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк...». Виходячи із вимог вказаної статті після відкриття виконавчого провадження державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії протягом 6 місяців, після чого наступає стадія завершення виконавчого провадження шляхом його закінчення або повернення виконавчого документа. Таким чином, після відкриття виконавчого документа 14 січня 2014 року державний виконавець зобов`язаний був провести виконавчі дії до 14 липня 2014 року, не враховуючи час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника та закінчити виконавче провадження або повернути виконавчий документ. 
У відзиві на вищезазначену апеляційну скаргу, ТОВ «ФК «Укртехфінанс» просять відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 , а ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2021 року залишити без змін. Посилання скаржниці про те, що ТОВ «ФК «Укртехфінанс» не визначено правонаступником стягувача у виконавчому провадженні чи правонаступником позивача у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки є хибними. Стосовно підчисток та замазування, ТОВ «ФК «Укртехфінанс» погоджується з судом першої інстанції, оскільки існує вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документу, який визначений в ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», і такої передумови, як підчистка та замазування, для повернення виконавчого документу не містить. Щодо зазначення у виконавчому листі коду ЄДРПОУ, зазначають, що з позовом до суду зверталось ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль». Отже, вказівка про ідентифікаційний код філії ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є допустимою. Більше того, стягувач має право додатково повідомити реквізити державному/приватному виконавцю для перерахування стягнутих коштів.
Щодо посилання скаржниці на те, що державний виконавець зобов`язаний провести дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття провадження, після чого наступає стадія завершення виконавчого провадження шляхом його закінчення, повернення виконавчого документу, ТОВ «ФК «Укртехфінанс» зазначають про відсутність обов`язку завершення виконавчого провадження після спливу шестимісячного терміну. 
20 липня 2021 року від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на адресу апеляційного суду надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з тим, що адвокат Доля Д.М. перебуває у відпустці. 
Розглянувши вищевказану заяву апеляційний суд дійшов до висновку про її необґрунтованість та безпідставність, оскільки представником ОСОБА_2 до клопотання про відкладення справи не надано жодного доказу, підтверджуючого факт того, що він знаходиться у відпустці (наказ про відпустку) та не має можливості прийняти участь у судовому засіданні.. 
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
У справах "Рябих проти Росії" (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, повідомлених належним чином про дату, час і місце розгляду справи, неявка яких до суду визнана судом неповажною.
При цьому колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі "Калашников проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.
Представник Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) – Кіорпе А.О., у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала, просила залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін. 
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 214-217).
Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки постанова про повернення виконавчого документу по виконавчому провадженню № 58875689 винесена 28 грудня 2017 року, строк пред`явлення виконавчого документу переривався, а тому обставини які б свідчили про неправомірність дій з боку державного виконавця при винесенні постанови від 12 квітня 2019 року про відкриття виконавчого провадження відсутні. Виправлення, які містяться у виконавчому документі відображені у відповідних постановах державного виконавця та не є підставою для скасування постанови про відкриття провадження.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.
Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. від 28 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 грудня 2012 року, позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Зазначеним рішенням звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на праві приватної власності по Ѕ частині кожному на підставі договору міни, зареєстрованого Запорізькою будівельною товарною біржею від 23 вересня 1998 року р. № 964, шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, не нижчою за 167900 грн., в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/17-02/3821-50 від 09 грудня 2005 року на користь АТ «Райфайзен Банк Аваль» у сумі 260 760,05 грн., в тому числі 144 599,59 грн. – заборгованість по кредиту, 65013,93 грн. – нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом, 51146,53 грн. – нарахована пеня за порушення умов кредитного договору. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
На виконання рішення суду та на підставі заяви представника позивача, 04 квітня 2013 року було видано виконавчий лист, який пред`явлено для примусового виконання до Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області. Строк пред`явлення до виконання виконавчого документу до 21 грудня 2013 року (а.с. 9).
Вперше, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, було відкрито за постановою державного виконавця від 14 січня 2014 року (а.с. 85) та завершено 28 грудня 2017 року на підставі пункту 3 частини першої статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 84).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.
АТ «Райффайзен Банк Аваль» повторно звернувся до Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області із заявою про відкриття виконавчого провадження.
Постановою про відкриття виконавчого провадження № 58875689 від 13 березня 2019 року державний виконавцем Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) П`янидою Б.В. відкрито виконавче провадження.
Востаннє виконавчий лист повертався стягувачу за постановою державного виконавця від 28 листопада 2018 року на підставі пункту першого статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» і у відповідності до частини першої, п`ятої статті 12 Закону, може бути повторно пред`явлений до виконання до 28 листопада 2021 року.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Згідно з частиною другою, третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення (поновити порушене право заявника).
На підставі частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час видачі виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі – Закон № 1404-VIII).
Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.
Відповідно до відміток на виконавчому листі в останнє він був повернутий стягувачу 28 грудня 2018 року.
За змістом частин першої та четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час повернення виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналогічний по суті висновок зроблений і в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18), від 10 квітня 2019 року у справі № 521/21810/17 (провадження № 61-42207св18), від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18 (провадження № 61-6732св19).
У постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 910/18165/13 (провадження № 6-698гс16) зроблено висновок, що «після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. Таким чином, постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв`язку з невідповідністю виконавчого документа вимогам закону не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження». За таких обставин у справі, яка розглядається, суд касаційної інстанції правомірно погодився із висновками суду першої інстанції про те, що строк пред`явлення наказу Господарського суду м. Києва від 03 жовтня 2014 року було перервано у зв`язку з його пред`явленням до виконання 13 травня 2015 року, новий строк пред`явлення до виконання слід відраховувати з наступного дня після його повернення стягувачу. Останній отримав відмову 29 травня 2015 року, повторно подав заяву про примусове виконання рішення суду 23 листопада 2015 року, тобто з додержанням строку, встановленого статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження».
Встановивши, що державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом, суд зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення скарги.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк пред`явлення виконавчого листа № 0827/966/12 від 04 квітня 2013 року, на підставі якого винесено постанову про відкриття провадження від 13 березня 2019 року пропущений не був.
Наявність виправлень у графі «Відмітки державного виконавця про виконання рішення, або про повернення виконавчого листа стягувачу із зазначенням причин повернення» також не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. Крім того, посилання скаржника на Інструкцію з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої Наказом ДСА України 17.12.2013 № 173 є безпідставними, оскільки державні виконавці керуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5). Крім того, судом першої інстанції встановлено, що всі виправлення, які містяться у графі «Відмітки державного виконавця», знайшли своє відображення у відповідних постановах, про що свідчить інформація, розміщена в Єдиному реєстрі виконавчих проваджень.
Не є обставиною, що унеможливлює здійснювати примусове виконання судового рішення відсутність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань суб`єкта господарювання з ідентифікаційним кодом № 23794014, який зазначено як код стягувача у виконавчому документі. Натомість зазначення ідентифікаційного коду у виконавчому листі в повній мірі відповідає вимогам до виконавчого документа, встановленим ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження». 
Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2020 року (справа № 827/966/2012) в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмолено. Вказаним рішенням встановлено, що виконавчий лист № 0827/966/12, виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 04 квітня 2013 року, за своїм змістом відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно із пунктом 9 частини третьої статті 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Згідно із ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 . 
Посилання скаржниця на те, що відповідно до приписів ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.199 № 606-XIV, який був чинним до 05.10.2016 року, після відкриття виконавчого провадження державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії протягом 6 місяців, після чого наступає стадія завершення виконавчого провадження шляхом його закінчення або повернення виконавчого документа, ґрунтуються на особистому тлумаченні ОСОБА_1 вказаної статті.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що встановлені цією нормою строки стосуються обов`язку державного виконавця в зазначений строк виконати саме комплекс необхідних дій в інтересах ефективного здійснення провадження, а не рішення суду. 
При цьому, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права під час постановлення ухвали від 21 квітня 2020 року про заміну АТ «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником, не приймається колегією суддів, оскільки ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2020 року ОСОБА_1 не оскаржувалась.
Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що ці доводи, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, ухвалу постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог закону.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2021 року у цій справі - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 29 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: