СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2021 р.                                                                 Справа № 922/263/21  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя  Шевель О.В. 

за участі секретаря ГочароваО.В.,
за участі представників учасників справи:
позивача – Мірошник Р.С., ордер КС № 755823 від 09.06.21
відповідача – Когут Н.М.,ордер АХ № 1049999 від 29.04.21
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - ТОВ "Клініка Рішон" (вх. № 1421Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 08 квітня 2021 року, ухвалене суддею Ємельяновою О.О. в приміщенні господарського суду Харківської  області ( повний текст рішення складено 12.04.2021) по справі № 922/263/21 
за позовом Фізичної особи-підприємця Карпенка Олега Володимировича,                         м. Вінниця, 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клініка Рішон", м. Харків,
про стягнення 157717,22 грн,

                                                       ВСТАНОВИЛА: 

Фізична особа-підприємець Карпенко Олег Володимирович звернувся до господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Клініка Рішон” про стягнення 157         717, 22 грн., з яких: 144 925, 00 грн. сума основного боргу за договором про поставку медичного устаткування від 27.01.2020№ 27/01-20 та нараховані на цей борг 8550,57 грн. інфляційних             втрат, 4         241, 65 грн. 3 % річних. 
Рішенням господарського суду Харківської області від 08.04.2021 у справі            № 922/263/21 у позові відмовлено частково.Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Клініка Рішон” на користь Фізичної особи-підприємця Карпенко Олега Володимировича 144         925, 00 грн. - сума основного боргу, 7 388, 36 грн. - інфляційні втрати, 4 241, 65 грн. - 3 % річних та 2 348, 33 грн. витрати зі сплати судового збору.
В частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 1162, 21 грн. та комісії з оплати судового збору через онлайн - сервіс судової влади у розмірі 48,28 грн, -             відмовлено.
Додатковим рішенням господарського суду Харківської області від 22.04.2021 у справі № 922/263/21 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Клініка Рішон” на користь Фізичної особи-підприємця Карпенко Олега Володимировича 11 911,57 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю “КЛІНІКА РІШОН” подало до  Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу на рішення господарського суду Харківської області від 08.04.2021 у справі № 922/263/21 , в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить це рішення             скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує на те, що позивач належним чином не виконав своїх зобов`язань за договором  № 27/01-20 та не надав суду доказів в підтвердження поставки устаткування. Наданий до позовної заяви акт приймання-передачі, на думку апелянта, є затвердженим сторонами додатком №3 до договору, а не документом, що підтверджує прийняття покупцем замовленого устаткування. Для підтвердження факту поставки, постачальник повинен надати суду безпосередньо акт приймання-передачі, натомість надав суду узгоджену сторонами в момент підписання договору № 27/01-20 форму акту. Крім того, вказує на те, що відповідно по п.2.3 договору вартість устаткування включає в себе вартість його доставки покупцю, монтажу, пусконалагоджувальні роботи та його гарантійне обслуговування. Проте, позивачем не здійснювалась доставка устаткування на адресу покупця в м.Харкові, а відповідно, не видавались видаткові та товарно-транспортні накладні.  
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “КЛІНІКА РІШОН”, м. Харків         (вх.№ 1421 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 08.04.2021 у справі № 922/263/21залишено без руху, встановлено скаржнику 10-денний строк, з дня вручення ухвали, для усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом надання суду доказів доплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмір 73,79        грн.
Враховуючи усунення ТОВ "Клініка Рішон" недоліків апеляційної скарги, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.06.2021, з урахуванням ухвали про виправлення описки  від 25.06.2021, у справі № 922/263/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, встановлено строк до 15.06.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу, до 25.06.2021  - для подання  заяв та клопотань по апеляційній скарзі, розгляд справи призначено на 05.07.2021 о 15:00.
Від ФОП Карпенко О.В. (позивач) 18.06.2021 за вх. № 7065 на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому не погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, рішення місцевого господарського суду залишити без змін. 
Свої заперечення позивач обґрунтовує тим,  що устаткування відповідачем було прийняте в день підписання договору в м.Києві, про що складено акт приймання-передачі, і відповідно до п.2.2.1 договору строк оплати 100% вартості устаткування становить 7 днів з моменту підписання договору. Наданий до позовної заяви акт приймання-передачі устаткування є додатком №3 до договору № 27/01-20, містить реквізити щодо місця його складання – м. Київ, дату складання – 27.01.2020, підписи та печатки сторін, що підтверджує факт приймання-передачі устаткування відповідачу. 
          В судовому засіданні 05.07.2021 представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, представник позивача підтримав відзив на апеляційну скаргу, оголошено  перерву в судовому засіданні до 09.08.2021 об 11-00.
У судове засідання 09.08.2021 прибули представники позивача та відповідача, які підтримали позиції сторін, викладені у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу. 
Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі,  відзиві на апеляційну скаргу доводи сторін, заслухавши усні пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевіривши в межах вимог апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам,  колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як свідчать матеріали справи та встановлено господарським судом першої інстанції, 27.01.2020 року між Фізичною особою-підприємцем Карпенко Олегом Володимировичем (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Клініка Рішон” (відповідач, покупець) укладено договір № 27/01-20 про поставку медичного устаткування.
Пунктом 8.1. договору, сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. 
Згідно пункту 1.1. договору, постачальник зобов`язується протягом строку, вказаного в пункті 3.1. цього договору, поставити покупцю медичне обладнання, назване у подальшому "устаткування" та здійснити його монтаж та пусконалагоджувальні роботи устаткування, а покупець зобов`язується сплатити та прийняти устаткування на умовах, передбачених цим договором.
Найменування, асортимент, кількість устаткування та його комплектація зазначається сторонами у специфікації  (додаток № 1 до договору), що становить невід`ємну його частину (пункт 1.2. договору).
Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що повна вартість устаткування, яке визначене у додатку № 1 до цього договору, складає: 144 925, 00 грн. без ПДВ, що на день підписання договору еквівалентно 5 270, 00 Євро.
Покупець зобов`язаний здійснити оплату устаткування, що вказана у пункті 2.1. договору, постачальнику у наступному порядку (пункт 2.2. договору): 
2.2.1. Оплата повної вартості устаткування, що дорівнює 144 925, 00 грн. без ПДВ, що на день підписання договору еквівалентно 5 270, 00 Євро, здійснюється протягом 7 днів з моменту підписання даного договору.
Відповідно до пункту 3.1. договору, постачальник зобов`язується поставити устаткування покупцю протягом 10 календарних днів з моменту підписання даного договору.
Покупець не має права відмовитись від прийняття оплаченого або поставленого устаткування за умови повної відповідності обладнання технічним і функціональним параметрам виробника та умовам цього договору (пункт 3.6. договору).
Після здійснення доставки, монтажу, пусконалагоджувальних робіт устаткування, перевірки технічного стану та функціонального стану устаткування уповноваженими представниками покупця, сторони підписують акт прийому - передачі устаткування за формою, згідно додатку № 3 до договору, який підтверджує виконання умов поставки постачальником. У випадку наявності недоліків щодо кількості чи якості устаткування, його технічного чи функціонального стану, на вимогу покупця постачальник зобов`язаний усунути недоліки устаткування протягом 3-х банківських днів або забрати устаткування та повернути кошти протягом 3-х банківських днів з моменту висунення вимоги (пункт 3.7. договору).
27.01.2020 року між сторонами було підписано додаток № 1 до договору № 27/01-20 про поставку медичного устаткування від 27.01.2020 року а саме: перелік медичного устаткування, що поставляється.
27.01.2020 року між сторонами було підписано додаток № 3 до договору № 27/01-20 про поставку медичного устаткування від 27.01.2020 року а саме: акт прийому - передачі устаткування на загальну суму 144 295, 00 грн. 
З матеріалів справи вбачається, що 27.10.2020 року позивачем на адресу відповідача направлена вимога, у якій останній, зазначав, що відповідачем у строк до 03.02.2020 року не здійснено оплату за поставлене позивачем устаткування, що є порушенням умов договору, у зв`язку із чим, вимагав негайно здійснити оплату за договором про поставку медичного устаткування № 27/01-20 від 27.01.2020 року.
       У відповіді на претензію від 03.12.2020 відповідач повідомив про неможливість задоволення вимоги позивача щодо здійснення оплати устаткування з тих підстав, що позивачем не здійснено доставку устаткування за адресою місцезнаходження покупця, монтаж устаткування та пусконалагоджувальні роботи, навчання персоналу. При цьому, відповідач зазначив, що з цих підстав не було оформлено акту прийому- передачі устаткування.
Несплата відповідачем коштів за поставлений товар стала підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду для відновлення своїх порушених прав і інтересів.
Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. 
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України.
За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є змішаним договором, оскільки в ньому  визначені дві зобов`язальні дії, які необхідно здійснити позивачу, а саме поставити устаткування (правова дія, яка регулюється гл. 54 Цивільного кодексу України та § 1 гл. 30 Господарського кодексу України) та здійснити монтаж та пусконалагоджувальні роботи устаткування (правова дія, яка регулюється § 1 гл. 61 Цивільного кодексу України "Загальні положення про підряд").
Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). 
Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею  629 Цивільного кодексу України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання  або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1  статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Як свідчать матеріали справи, обґрунтовуючи пред`явлені позовні вимоги позивач вказував на те, що зобов`язання покупця здійснити  повну оплату  вартості устаткування  обумовлено  моментом укладання договору, а не фактом  (моментом) передачі устаткування за актом приймання-передачі, разом з тим позивач наполягав, що поставка устаткування відбулася в строки, передбачені укладеним між сторонами договором. 
Проте, відповідач у апеляційній скарзі та судовому засіданні наголошує на тому, що платіж за поставлене устаткування було призупинено на підставі п. 3.2. договору, оскільки позивачем не було виконано його зобов`язання щодо поставки медичного обладнання.
Колегія суддів ставиться критично до вказаних тверджень відповідача з таких підстав.
Відповідно до п.3.1. постачальник зобов`язаний поставити устаткування покупцю протягом 10 календарних днів з моменту підписання договору, а у п. 3.7 договору сторони узгодили, що підтвердженням виконання умов поставки постачальником товару є підписання сторонами акту прийому-передачі устаткування за формою, згідно додатку № 3 до договору.
Тобто, юридичною дією, з якою сторони пов`язують факт виконання обов`язку з поставки устаткування, є підписання акту приймання-передачі. В розумінні погоджених сторонами умов договору, поняття “акт приймання-передачі” має тотожний зміст із поняттям “видаткова накладна” та відноситься до документації, яка підтверджує здійснення поставки товару.
Як вбачається із матеріалів справи, 27.01.2020 року між сторонами було підписано додаток № 1 до договору № 27/01-20 про поставку медичного устаткування від 27.01.2020 року а саме: перелік медичного устаткування, що поставляється (а.с. 16).
27.01.2020 року між сторонами було підписано додаток № 3 до договору № 27/01-20 про поставку медичного устаткування від 27.01.2020 року, а саме: акт прийому - передачі устаткування на загальну суму 144 295, 00 грн. (а.с. 17).
При цьому, як вбачається із пункту 1 акту, постачальник відповідно до договору № 27/01-20 про поставку медичного устаткування від 27.01.2020 року, передав, а покупець прийняв у власність наступне медичне устаткування, згідно зазначеного у акті приймання - передачі переліку та яке визначено сторонами у додатку № 1 до договору. 
Також в акті зазначено, що сторони підтверджують, що одночасно із передачею устаткування постачальник передав, а покупець прийняв всю необхідну для повноцінної експлуатації медичного обладнання технічну документацію та обладнання до нього, зокрема інструкцію з експлуатації. Стан устаткування на момент передачі - медичне обладнання є бувшим у користуванні, у відношенні нього здійснено необхідні технічні, регламентні і відновлювальні роботи, устаткування знаходиться в технічно справному (робочому) стані, відповідає умовам договору, повністю придатне до використання за призначенням, недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню медичного обладнання за призначенням на момент підписання цього акта приймання-передачі виявлено не було. На момент складання та підписання цього акта приймання-передачі сторони не мають претензій одна до одної.
Колегія суддів зазначає, що вказаний акт приймання-передачі містить реквізити щодо місця його складання – м. Київ, дату складання – 27.01.2020, підписи уповноважених осіб сторін та скріплений печатками підприємств. Слід зауважити, що підписантом акту приймання-передачі від 27.01.2020 з боку відповідача є директор Ботштейн В.А., тобто суд може конкретно встановити особу, яка отримувала від відповідача (покупця) визначене та узгоджене умовами договору медичне обладнання.
Вказані обставини свідчать про те, що складений та підписаний сторонами акт приймання-передачі устаткування від 27.01.2020 є підтвердженням факту отримання відповідачем устаткування, а не «затвердженим сторонами додатком № 3 до договору», як наполягає відповідач у апеляційній скарзі. 
В апеляційній скарзі відповідач також стверджує, що відповідно по п. 2.3 договору вартість устаткування включає в себе вартість його доставки покупцю, монтажу, пусконалагоджувальні роботи та його гарантійне обслуговування. Проте, позивачем не здійснювалась доставка устаткування на адресу покупця в м.Харкові та, відповідно, не видавались видаткові та товарно-транспортні накладні.  
Заперечення відповідача про нездійснення позивачем всіх обов`язків, визначених умовами договору, що зумовило зупинення платежу, як-то передбачено п. 3.2. договору, не підтверджено матеріалами справи, оскільки, як вже було зазначено вище, останній підписав акт приймання-передачі, чим підтвердив здійснення юридично значимої дії по отриманню від позивача медичного обладнання та не звертався з вимогами до позивача щодо належного виконання зобов`язань з надання послуг.
Отримавши устаткування у місті Києві в день підписання договору, відповідач своїми діями засвідчив свою згоду зі зміною умов поставки, в тому числі місця постачання, а також фактично відмовився від супровідних послуг позивача здійснити монтаж та пусконалагоджувальні роботи устаткування. Свідченням цього є також те, що відповідач, після отримання устаткування у місті Києві, не звертався з відповідними вимогами до позивача. Також, відповідач не звернувся з вимогою зменшити вартість устаткування.
Слід зауважити, що п. 6.2. договору визначено відповідальність позивача за несвоєчасну передачу товару та/або в неповній комплектації, втім відповідач не скористався процесуальними можливостями та не заявив вимог про стягнення штрафних санкцій за їх наявності. З моменту підписання договору 27.01.2020 пройшов значний проміжок часу і відповідач, як особа на користь якої здійснюється господарського операція, мав право вимагати виконання всіх умов договору. 
Крім того, як вже було вище зазначено, договір, який є підставою виникнення господарських відносин, є змішаним і в частині проведення вводу в експлуатацію медичного устаткування має регулюватись нормами § 1 гл. 61 Цивільного кодексу України "Загальні положення про підряд". 
У статті 849 ЦК України визначено, що якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. 
Проте, відповідачем також не було заявлено позову про розірвання договору і відшкодування збитків або визнання договору недійсним. 
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у відповіді на вимогу позивача щодо оплати за договором № 27/01-20 від 27.01.2020  відповідач не заперечував відносно отримання устаткування, а його заперечення стосувались лише місця передачі устаткування та супутніх послуг, що за умовами договору входять у вартість устаткування, зокрема монтаж, пусконалагоджувальні роботи, навчання персоналу. Також, відповідач не заперечує проти існування свого зобов`язання здійснити оплату устаткування та не відмовився від його виконання, а лише повідомив про неможливість задоволення вимоги позивача здійснити оплату. 
Отже, вищевикладені обставини свідчать про те, що підписання акту прийому-передачі устаткування свідчить про згоду відповідача з тим, що позивачем виконано зобов`язання з постачання устаткування. 
Відповідно до приписів ст. 530 ЦК України, однією із основних умов виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі. 
Як вже зазначалось, у відповідності до п. 2.2. договору, покупець зобов`язався здійснити оплату вартості устаткування, вказану в п. 2.1 договору, протягом 7 днів з моменту підписання договору.
Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів  на  нього,  якщо Договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно ч.1 ст.693 ЦК України  якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю  оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата) , покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.
Таким чином, сторони на власний розсуд, з урахуванням принципу свободи договору, втіленим у цивільному законодавстві, визначили певний проміжок часу (7 днів з моменту підписання договору) до закінчення якого покупець має можливість здійснити повний розрахунок за поставлений товар. 
Отже, зобов`язання покупця здійснити 100% оплату вартості устаткування не обумовлено фактом (моментом) передачі устаткування за актом прийому - передачі, а обумовлено моментом укладення договору, тобто строк зобов`язання відповідача оплатити устаткування чітко визначений у договорі. 
Враховуючи, що договір № 27/01-20 про поставку медичного устаткування підписаний сторонами 27.01.2020, останній день строку оплати отриманого устаткування припадає на 03.02.2020.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчасної оплати поставленого товару у строки,  обумовлені сторонами в договорі. 
          За таких обставин, оскільки відповідач прийняв товар, однак своєчасно не оплатив позивачу його вартість, колегія суддів дійшла висновку про те, що  відповідачем порушені умови Договору № 27/01-20 про поставку медичного устаткування і господарським судом обгрунтовано задоволено позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 144925,00 грн.
Щодо вимог позивача  про стягнення з відповідача 8550,57 грн інфляційних втрат та 4241,65 грн 3% річних, колегія суддів зазначає таке.
За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають  правові наслідки, встановлені договором або законом.
Виходячи з положень ст. 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, в розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, отже право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Отже, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованими та такими, що відповідають чинному законодавству, у тому числі ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Умови укладеного між сторонами у даній господарській справі договору не містять іншого розміру процентів, аніж той, який передбачений ст. 625 Цивільного кодексу України. 
Разом з тим, нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
З аналізу вищевикладеного слідує, що статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.
Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.02.2021 року у справі № 910/14761/19, у постанові від 13.02.2019 року у справі № 924/312/18, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 року у справі № 905/21/19.
Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов`язання, а також порядку розрахунків погодженого сторонами, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача 7388,36 грн інфляційних втрат та 4241,65 грн 3% річних, в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 1162, 21 грн. - відмовлено в задоволенні як безпідставно нарахованих. 
          Також колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо розподілу судових витрат в частині  відмови у стягненні з відповідача комісії з оплати судового збору через онлайн - сервіс судової влади у розмірі 48,28 грн. та стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 348, 33 грн.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та  процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Оскільки апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням  положень статті 129 ГПК України, здійснені  ним судові витрати за апеляційною скаргою відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 129, 270, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтею 276 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

        Апеляційну скаргу  ТОВ "Клініка Рішон" залишити без задоволення.
       Рішення Господарського суду Харківської області від 8 квітня 2021 року у справі № 922/263/21 залишити без змін.
        Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
     Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 12.08.2021.

Головуючий суддя                                                                    І.В. Тарасова

Суддя                                                                                           Я.О. Білоусова  

Суддя                                                                                           О.В. Шевель