Справа № 143/308/21
Провадження № 22-ц/801/1679/2021
Категорія: 23
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко А. В.
Доповідач:Береговий  О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року	Справа № 143/308/21	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Михайленко А.В.,
учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Погребищенське»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Погребищенське" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та визнання укладеною додаткової угоди за апеляційною скаргою представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Безуглої Іванни Сергіївни на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 14 червня 2021 року, ухваленого місцевим судом під головуванням судді Бойка А.В., дата складення повного тексту рішення 24 червня 2021 року,

встановив:

В березні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Погребищенське» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та визнання укладеною додаткової угоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 листопада 2009 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Погребищенське» було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 3,5683 га, кадастровий номер 0523484700:04:001:0024, яка розташована на території Розкопанської сільської ради Погребищенського району Вінницької області. Сторони погодили строк дії договору на 10 років. Договір зареєстрований у Вінницькій регіональній філії центру ДЗК, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі було вчинено запис від 20 липня 2010 року за № 041005100049.
У відповідності до умов договору оренди землі від 15 листопада 2009 року, а також положень статті 33 ЗУ "Про оренду землі" ТОВ «Погребищенське» реалізувало переважне право перед іншими особами на поновлення договору оренди землі шляхом направлення на адресу ОСОБА_1 листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі, до якого додало проект додаткової угоди до договору оренди землі від 15 листопада 2009 року.
Однак орендодавець проігнорував переважне право орендаря на поновлення договору оренди землі і в період дії договору оренди землі від 15 листопада 2009 року уклав договір оренди з ОСОБА_3 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 30 січня 2020 року за ОСОБА_3 було зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0523484700:04:001:0024 строком на 10 років. Вказаний правочин визнано недійсним рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 10 березня 2021 року по справі № 143/293/20.
В подальшому, ігноруючи переважне право ТОВ «Погребищенське» на поновлення договору оренди землі, 19 січня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 3,5683 га, кадастровий номер 0523484700:04:001:0024. Вказаний договір зареєстровано 20.01.2021.
Враховуючи викладене, представник позивача просив суд визнати недійсним договір оренди від 19 січня 2021 року, який укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки, площею 3,5683 га, кадастровий номер 0523484700:04:001:0024, яка розташована на території Розкопанської сільської ради Погребищенського району Вінницької області. Визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 15 листопада 2009 року, зареєстрований у Вінницькій регіональній філії центру ДЗК, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 20 липня 2010 року за №041005100049, який укладено між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Погребищенське" щодо земельної ділянки, площею 3,5683 га, кадастровий номер 0523484700:04:001:0024, яка розташована на території Розкопанської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.
Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 14 червня 2021 року позов задоволено повністю.
Визнано недійсним договір оренди від 19 січня 2021 року, який укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,5683 га, кадастровий номер 0523484700:04:001:0024, яка розташована на території Розкопанської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.
Визнано укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 15 листопада 2009, зареєстрованого у Вінницькій регіональній філії центру ДЗК, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 20 липня 2010 року за №041005100049, який укладено між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Погребищенське" щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,5683 га, кадастровий номер 0523484700:04:001:0024, яка розташована на території Розкопанської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, у запропонованій позивачем редакції Додаткової угоди.
Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 14 червня 2021 року мотивоване тим, що за встановлених судом обставин належного виконання орендарем - позивачем у справі обов`язків за договором, своєчасного звернення до орендодавця із листом-повідомленням про поновлення договору з наданням проекту додаткової угоди орендодавець – відповідач порушив переважне право позивача на поновлення договору та уклав договір оренди з іншою особою.
Не погоджуючись з таким рішенням суду представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Безугла Іванна Сергіївна подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку апелянта строк дії спірного договору закінчився ще в 2020 році, пролонгований не був, однак позивач і далі продовжує незаконно самовільно займати земельну ділянку чим позбавляє ОСОБА_2 використовувати земельну ділянку, яка передана їй в оренду власником ОСОБА_1 . Разом з тим, покликається на те, що ТОВ «Погребищенське» є неналежним позивачем, який обрав неналежний спосіб захисту. Крім того, вказує, що ОСОБА_1 надсилав позивачу лист відповідь, про те, що він не буде пролонгувати договір оренди землі.
Позивач ТОВ «Погребищенське», не скористалось своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направило, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку є власником земельної ділянки, площею 3,5683 га, кадастровий номер 0523484700:04:001:0024, яка розташована на території Розкопанської сільської ради Погребищенського району Вінницької області ( а.с. 5).
15 листопада 2009 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Погребищенське» було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 3,5683 га, кадастровий номер 0523484700:04:001:0024, яка розташована на території Розкопанської сільської ради Погребищенського району Вінницької області. Договір укладено на 10 років. Вказаний договір зареєстрований у Вінницькій регіональній філії центру ДЗК, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі було вчинено запис від 20 липня 2010 року за № 041005100049 (а.с. 6-8).
27 травня 2020 року, реалізуючи своє переважене право на поновлення договору оренди, ТОВ «Погребищенське» направило на адресу ОСОБА_1 лист-повідомлення, до якого додало проект Додаткової угоди до Договору оренди землі від 15 липня 2009 року. У листі також зазначено, що у разі наявності заперечень щодо умов договору або додаткової угоди, а також у разі наявності доповнень чи змін до умов договору або додаткової угоди відповідачу слід повідомити ТОВ «Погребищенське» з метою досягнення домовленості щодо внесення до них змін та/або доповнень (а.с. 9-10).
03 червня 2020 року ТОВ «Погребищенське» отримало відповідь на лист – повідомлення про поновлення договору оренди землі. У ній відповідач ОСОБА_1 вказує, що договір укладено 15 листопада 2019 року терміном на 10 років, а відтак, не зважаючи на момент державної реєстрації вказаного договору, він закінчився 15 листопада 2019 року. У термін до 15 листопада 2019 року ТОВ «Погребищенське» до відповідача ОСОБА_1 не зверталося, а відтак 20 січня 2020 року він уклав договір з ОСОБА_3 (а.с. 18). Вказаний договір зареєстровано 30 січня 2020 року державним реєстратором Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області Лавренюк Л.В. (а.с.15-16).
В подальшому договір від 20 січня 2020 року, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнано недійсним рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 10 березня 2021 року, яке набрало законної сили 19 квітня 2021 року, оскільки на момент укладення договору з ОСОБА_3 був чинний договір цієї земельної ділянки, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Погребищенське» (а.с. 21-23).
19 січня 2021 року ОСОБА_1 було укладено договір оренди належної йому земельної ділянки, площею 3,5683 га, кадастровий номер 0523484700:04:001:0024, яка розташована на території Розкопанської сільської ради Погребищенського району Вінницької області з ОСОБА_2 , який зареєстровано в державному реєстрації прав 20 січня 2021 року державним реєстратором Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області Лавренюк Л.В.
Також, як встановлено в суді апеляційної інстанції, позивач продовжує користуватися земельною ділянкою, що не заперечується відповідачами. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Підставами для визнання недійсним правочину за змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України є недотримання в момент вчинення такого правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою — третьою, п`ятою та шостою статті 203 кодексу, зміст якого не може суперечити як кодексу, так і іншим актам цивільного законодавства.
За приписами частини першої статті 16, частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, сторона або інша заінтересована особа може заперечити його дійсність на підставах, встановлених законом, у судовому порядку для захисту своїх прав чи інтересів.
Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі, а статтею 18 цього Закону передбачено, що договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.
У відповідності до абзацу четвертого ч. 2 ст. 24 вказаного Закону орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватись орендованою земельною ділянкою.
Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Також, відповідно до статті 33 цього Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), повідомивши про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.
В свою чергу, відповідач після отримання листа-повідомлення позивача зобов`язаний був відповідно до ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» протягом місяця розглянути дану заяву, узгодити з орендарем істотні умови договору, прийняти рішення та укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди, або повідомити орендаря про відмову в продовженні договору в разі недосягнення згоди щодо істотних умов договору. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендареві направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Зміст частини п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» дає підстави для висновку, що повідомлення орендодавця про заперечення щодо поновлення договору оренди землі має бути обґрунтованим і містити посилання на підстави припинення переважного права орендаря або обґрунтування заперечень щодо запропонованих орендодавцем істотних умов договору. Саме лише повідомлення орендаря про відсутність наміру (бажання) поновлення договору оренди землі, без зазначення причини такого рішення, не є «повідомленням орендодавця про заперечення щодо поновлення договору оренди землі», про яке йдеться у частині п`ятій статті 33 цього Закону, тому не має правового значення та не є підставою припинення переважного права орендаря.
Аналогічної правової позиції дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, яка є усталеною та ґрунтується на висновку, викладеному у пункті 5.5 постанови Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17, в якому зазначено, що «законодавцем у частині 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначено алгоритм дій, який зобов`язує орендодавця після отримання листа-повідомлення орендаря:
1) розглянути лист-повідомлення на відповідність вимогам закону;
2) узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору;
3) за відсутності заперечень прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності);
4) укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.
За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендареві направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Зазначені положення слід розуміти таким чином:
а) орендодавець у разі невідповідності змісту листа-повідомлення та умов проекту додаткової угоди вимогам закону повинен протягом місяця із дати його отримання повідомити орендареві про такі невідповідності, що, у свою чергу, може бути підставою для заперечення у задоволенні заяви орендаря;
б) може запропонувати свою редакцію істотних умов договору оренди землі.
При цьому необхідно мати на увазі, що заперечення орендодавця щодо невідповідності листа-повідомлення із проектом додаткової угоди вимогам закону мають бути обґрунтованими і містити конкретні посилання на порушення закону, зазначені у листі-повідомленні або проекті додаткової угоди, або містити конкретні істотні умови договору, щодо яких орендодавець пропонує зміни».
Позивач завчасно до закінчення визначеного законом строку повідомив орендодавця ОСОБА_1 про намір продовжити договір оренди земельної ділянки, надіславши лист-повідомлення разом з додатковою угодою, тобто скористався наданим йому правом та вчинив дії, спрямовані на реалізацію свого переважного права на продовження договору оренди, забезпечення поновлення права користування відповідною земельною ділянкою.
Натомість у відповіді на вказаний лист, відповідач ОСОБА_4 зазначив лише норми законодавства щодо моменту укладення та державної реєстрації договору, вказавши про укладення 20 січня 2020 року нового договору оренди спірної земельної ділянки з іншим орендарем, який рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 10 березня 2021 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним.
В подальшому, зволікаючи з укладенням додаткової угоди, без надіслання обґрунтованих заперечень, в розумінні ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», зокрема, які саме умови додаткової угоди із попереднім орендарем не влаштовують орендодавця та не запропонувавши їх змінити, 19 січня 2021 року відповідачем ОСОБА_1 діючи недобросовісно було укладено договір зазначеної земельної ділянки з ОСОБА_2 , який на думку колегії суддів суперечить вимогам законодавства та порушує права та інтереси первинного орендаря ТОВ «Погребищенське» щодо реалізації переважного права перед іншими особами на поновлення договору оренди.
За наявності підстав для застосування наслідків, які встановлені законом, зокрема приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України, висновок суду першої інстанції про задоволення позову щодо визнання недійсним договору оренди, укладеного з ОСОБА_2 є обґрунтованим й таким, що відповідає нормам матеріального права та обставинам, встановленим судом.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання у апеляційній скарзі на неврахування судом висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 14/2047/16-ц щодо належного способу захисту прав у справах про визнання договорів недійсними, оскільки висновки, зазначені у цій справі та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, суд виходив із конкретних обставин справи та фактично – доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Щодо позовних вимог про визнання укладеною додаткової угоди, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до положень частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України (далі – ЗК України), Законом України «Про оренду землі». Тобто до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме спеціальні норми ЗК України та Закону України «Про оренду землі».
За змістом частини першої статті 93 ЗК України, статті 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки — це строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, засноване на договорі.
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї з сторін може бути посвідчений нотаріально (частина перша статті 14 Закону України «Про оренду землі»).
Отже, зміст прав та обов`язків, що виникають в орендодавця та орендаря земельної ділянки, порядок їх реалізації та виконання опосередковуються договором оренди землі. Зокрема, на підставі договору в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря – обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату в порядку і розмірі, встановленому договором або законом.
Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частина перша статті 15 Закону України «Про оренду землі»).
За змістом статті 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі як істотна умова договору визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.
Закінчення строку дії договору оренди землі спричиняє усталені та законодавчо визначені наслідки, зокрема припиняються права та обов`язки, що випливають із договору, за винятком тих, які продовжують існувати після закінчення договірних відносин. Власник земельної ділянки вправі користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою після закінчення договору оренди за правилами статті 317 ЦК України, укладати договори оренди з іншими орендарями на власний розсуд.
Випадки та умови, коли права і обов`язки сторін за договором оренди продовжують існувати після закінчення узгодженого строку дії цього договору незалежно від волевиявлення власника, обмежуючи останнього у його правомочностях щодо здійснення права власності, обумовлюються договором або законом.
Законодавець передбачає різні способи продовження строку дії договору оренди на новий строк, які можуть полягати у визначенні для сторони договору необхідності вдатися до активних дій для отримання бажаного результату або, навпаки, у вказівці для досягнення бажаного результату утриматися від певних дій.
Наприклад, стаття 764 ЦК України вказує на правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору найму, зазначаючи, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Тож у статті 764 ЦК України законодавець вдався до такого правового регулювання, за яким для настання наслідків у вигляді поновлення договору оренди сторони мають утриматися від дій, які б спричиняли закінчення дії такого договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення, зокрема укладення правочину про продовження договору, не вимагається. 
Що ж стосується правового регулювання поновлення договору оренди землі, то про обставини його поновлення у відповідний період ідеться у статті 33 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі – в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), яка має відповідну назву.
Так, відповідно до частин першої—п`ятої статті 33 цього Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Водночас поновлення договору оренди згідно із частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» здійснюється у встановленому законодавством порядку.
Так, частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.
Право сторони на оскарження в суді відмови або зволікання з укладенням додаткової угоди, що передбачене ч. 11 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», в контексті спірних правовідносин означають право сторони на звернення до суду для укладення додаткової угоди.
Як уже вказувалось, частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. З цього випливає обов`язок орендодавця надати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на новий строк.
Частиною восьмою статті 33 вказаного Закону передбачено, що оформлення відповідних правовідносин сторін здійснюється шляхом укладення сторонами додаткової угоди до договору оренди землі.
Тож поновлення договору оренди землі в судовому порядку у передбачений статтею 33 Закону України «Про оренду землі» спосіб, вимагає укладення додаткової угоди між сторонами як єдиної підстави продовження орендних прав і обов`язків на новий строк.
Правочин, на підставі якого здійснюється продовження орендних прав та обов`язків, у силу загальних приписів ЦК України щодо порядку укладення, зміни та розірвання договорів має бути вчинений у тій самій формі, що й первісний договір оренди.
У випадку недосягнення сторонами згоди щодо укладення додаткової угоди спір про укладення такої угоди, зміни та розірвання первісного договору вирішується судом (статті 651, 652 ЦК України).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частина друга статті 16 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту цивільних прав та інтересів судом, як визнання права, визнання правочину недійсним, зміна та припинення правовідношення.
Укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі кореспондує передбаченому пунктом 6 частини другої статті 16 ЦК України способу захисту порушеного права шляхом зміни правовідношення та відповідає підставам виникнення, припинення та зміни прав та обов`язків сторін за статтею 11 цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).
Тож статтею 33 Закону України «Про оренду землі» визначено як підстави поновлення договору оренди землі, так і порядок такого поновлення шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору оренди землі. Право сторони на оскарження в суді відмови або зволікання з укладенням додаткової угоди в контексті спірних правовідносин означають право сторони на звернення до суду для укладення додаткової угоди.
Додаткова угода до договору оренди землі, зміст якої зафіксований у рішенні суду, відповідно до пункту 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Висновків про належний спосіб захисту при вирішенні спірних правовідносин щодо поновлення договору оренди землі Велика Палата Верховного Суду дійшла також у справі № 908/299/18, вказавши у постанові від 26 травня 2020 року, що при вирішенні спірних правовідносин щодо поновлення договору оренди шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною восьмою статті 33 Закону України «Про оренду землі», належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди саме із викладенням її змісту.
Як вірно встановлено місцевим судом та підтверджено матеріалами справи, ТОВ «Погребищенське» завчасно, більше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору, звернулось до ОСОБА_1 із листом-повідомленням від 27 травня 2020 року про поновлення договору оренди землі від 15 листопада 2009 року, яким повідомило про своє бажання скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк (поновити договір оренди землі), до якого додало підписаний орендарем проект додаткової угоди до вказаного договору, однак у відповідь на вказане звернення, відповідач ОСОБА_1 надіслав листа, де зазначив норми законодавства щодо моменту укладення та державної реєстрації договору оренди, вважаючи, що договір укладено до 15 листопада 2019 року з повідомленням про укладення нового договору з іншою особою.
Відповідь відповідача ОСОБА_1 , надана у листі-повідомленні від 03 червня 2020, має загальний характер та не відповідає змісту норми статті 33 Закону України "Про оренду землі".
Колегія суддів зазначає, що заперечення орендодавця щодо невідповідності листа-повідомлення із проектом додаткової угоди вимогам закону мають бути обґрунтованими і містити конкретні посилання на порушення закону, зазначені у листі-повідомленні або проекті додаткової угоди, або містити конкретні істотні умови договору, щодо яких орендодавець пропонує зміни.
Отже, орендар належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення орендодавця про намір поновити строк дії договору оренди землі, як це передбачено його умовами та вимогам ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», в свою чергу, відповідач ОСОБА_1 , всупереч ч. 5 ст. 33 вказаного Закону, безпідставно ухилився від розгляду звернення позивача по суті, не зазначив у відповіді, які саме умови додаткової угоди його не влаштовують та не запропонувавши їх змінити.
Колегія суддів апеляційного суду також встановила, що, задовольняючи позовні вимоги про визнання укладеним на новий строк (поновленим) договору оренди землі від 15 листопада 2009 року, що зареєстрований у Вінницькій регіональній філії центру ДЗК, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 20 липня 2010 року за №041005100049, який укладено між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Погребищенське" щодо земельної ділянки, площею 3,5683 га, кадастровий номер 0523484700:04:001:0024, яка розташована на території Розкопанської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, на тих самих умовах, в редакції додаткової угоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання договору оренди поновленими, оскільки викладення в резолютивній частині судового рішення тексту додаткової угоди не є констатацією судом обставин продовження орендних правовідносин, а свідчить про зміну правовідношення судом та поновленням договору в судовому порядку в розумінні статей 16 та 651 ЦК України, що узгоджується з вказаними правовими висновками Верховного Суду і свідчить про належно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права.
Відтак, суд попередньої інстанції, за вказаних обставин та заявлених позовних вимог, зокрема щодо укладення додаткової угоди до договору оренди землі від 15 листопада 2009 року, що зареєстрований у Вінницькій регіональній філії центру ДЗК, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 20 липня 2010 року за №041005100049, який укладено між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Погребищенське" щодо земельної ділянки, площею 3,5683 га, кадастровий номер 0523484700:04:001:0024, яка розташована на території Розкопанської сільської ради Погребищенського району Вінницької області саме із викладенням її змісту, прийшов до вірного висновку про наявність підстав для їх задоволення у цій частині.
З огляду на наведене, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки місцевого суду про наявність підстав для визнання укладеною Додаткової угоди про поновлення Договору оренди, які доведено позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовано, відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.
Доводи апелянта з приводу неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення, а також з приводу невідповідності висновків місцевого суду обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Безуглої Іванни Сергіївни залишити без задоволення
Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 14 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови, на підставі п. 6 ст. 259 ЦПК України складений 20 вересня 2021 року.

Головуючий         О.Ю. Береговий

Судді:         О.В. Ковальчук

                                                               Т.Б. Сало