Номер провадження: 22-ц/813/2774/21 
Номер справи місцевого суду: 521/11529/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2021 року                                                                         м. Одеса
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справи Одеського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді: Князюка О.В.
Суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2020 року по цивільній справі за позовною заявою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:
Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла 05.12.2019 р. з Малиновського районного суду м. Одеси цивільна справа за позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум допомоги у розмірі 28197,67 грн. та судовий збір.
В обґрунтування позову було зазначено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення в Малиновському районні м Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради та отримує допомогу одинокій матері на дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , допомогу одинокої матері у разі смерті батька (вдова) на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в період з 01.02.2017 р. по 31.07.2018 р. року отримувала також державну допомогу малозабезпеченим сім`ям. При заповнені декларації про доходи та майновий стан, вказала що за цей період отримувала допомогу одинокій матері, одинокій матері (вдови), інших видів доходів родина не отримувала.
При отриманні відповідної інформації від органів державної податкової адміністрації було з`ясовано, що при заповнені декларації від 13.02.2017 р., 02.08.2017 р., 14.02.2018 р., та 07.08.2018 р. відповідач надала недостовірні дані про доходи своє родини, а саме, не вказала свою заробітну плату за період з 01.08.2016 р. по 31.01.2017р. у розмірі 6969,13 грн., за період з 01.02.2017 р. по 31.07.2017 р. у розмірі 24955,38 грн., за період з 01.08.2017 р. по 31.01.2018 р. у розмірі 16824,05 грн., що вплинуло на встановлення права та розмір допомоги.
Позивачем здійснено перерахунок в межах терміну призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям від 14.02.2017 р.
ОСОБА_1 протоколом от 15.01.2019 р. призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям з урахуванням усіх доходів родини, за період з 01.02.2017 р. по 30.04.2017 р. у розмір 516,34 грн. щомісячно, з 01.05.2017 р. по 31.07.2017 р. у розмірі 688,68 грн. щомісячно, а адже сума надміру виплачених коштів за період з 01.02.2017р. дорівнює 6969,12 грн.
Протоколом від 16.01.2019 р. скасовано рішення про призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям з урахуванням усіх доходів родини, за період з 01.08.2017 р. по 31.01.2018 р., оскільки середньомісячний сукупний дохід родини за період з 01.02.2017 р. по 31.07.2017 р. перевищує рівню прожиткового мінімуму для сім`ї. Сума надміру виплачених коштів за вказаний період дорівнює 6198,52 грн..
Протоколом від 09.01.2019 р скасовано рішення про призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям з урахуванням усіх доходів родини, за період з 01.02.2018 р. по 31.07.2018 р., оскільки середньомісячний сукупний дохід родини за період з 01.08.2017 р. по 31.01.2018 р. перевищує рівню прожиткового мінімуму для сім`ї. Сума надміру виплачених коштів за вказаний період дорівнює 15030,03 грн.
Враховуючи вищевикладене за період 01.02.2017 р. по 31.07.2018 р. відповідачці було виплачено коштів державної допомоги в загальній сумі 28197,67 грн.
Таким чином відповідач порушила вимоги Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» та Порядку призначення і виплати такої допомоги (п.28), про що була неодноразово повідомлена письмово, але кошти не повернуті.

Короткий зміст рішення першої інстанції
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2020 року у задоволені позову Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум допомоги - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем не наведено, які саме зловживання допущені відповідачкою при наданні документів для призначення допомоги, та які відомості в наданих документах є свідомо неправдивими або із приховуванням відомостей щодо її майнового стану та доходів, при наявності яких позивачці не могли бути призначені соціальні допомоги.

Вимоги та доводи апеляційної скарги

05 травня 2020 року Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради подано апеляційну скаргу на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2020 року відповідно до вимог якої, позивач просить суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справ
Апелянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає його незаконним, таким, що було прийнято з порушенням норма матеріального та процесуального права, а отже таким, що підлягає безумовному скасуванню.
Вказує, що оскаржуване рішення не ґрунтується на належних та допустимих доказах. Судом допущено неповне з`ясування обставин справи.
Позивач вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було взято до уваги тільки надані позивачем докази.
З огляду на вказане в апеляційній скарзі, позивач просить її задовольнити в повному обсязі.

Надходження апеляційних скарг до суду апеляційної інстанції

28 травня 2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду було відкрито провадження за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2020 року по цивільній справі за позовною заявою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення надміру виплачених сум допомоги.
02 серпня 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду зазначена цивільна справа була призначена до розгляду.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без виклику її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції; і визначені відповідно до них правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на обліку на обліку в управлінні соціального захисту населення в Малиновському районні м Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради та отримує допомогу одинокій матері на дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , допомогу одинокої матері у разі смерті батька (вдова) на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в період з 01.02.2017 р. по 31.07.2018 р. року отримувала також державну допомогу малозабезпеченим сім`ям відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім ям».
ОСОБА_4 має двох дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
13.02.2017 р. ОСОБА_4 подала заяву про призначення соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, та вдова, а також подала заяву 08.08.2017 р., та 14.02.2018 р., 08.08.2017 р, де зазначила, що не працює, не навчається, не має трудової книжки, не стоїть на обліку в центрі зайнятості, не СПД.
Також нею подано декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги за період та з -8.2016 р. по 01.2017 р., та з 01.08.2017 р по 31.01.2018 р., в яких зазначено про відсутність доходів.
Згідно повідомлення №7140 від 16.01.2019 р. державна соціальна допомога сім`ї не призначена з причин: середньомісячний сукупний дохід перевищує або дорівнює рівню прожиткового мінімуму для сім`ї.
Рішенням від 16.01.2019 р. відмовлено в наданні державної соціальної допомоги у зв`язку з тим, що середньомісячний сукупний дохід перевищує або дорівнює рівню прожиткового мінімуму для сім`ї.
Згідно розрахунку від 09.01.2019 р. середньомісячного доходу сім`ї для призначення державної соціальної допомоги за період з серпня 2017 р. по січень 2018 р. включно, вбачається що відповідач має дитину до 18 років та доглядає дитину до 3-х років, та отримала дохід заробітну плату , та сукупний дохід сім`ї за 6 міс., що передують зверненню за допомогою складає 21984,05 грн., та середньомісячний дохід сім`ї - 3664,01 грн.
Згідно повідомлення №1912 від 09.01.2019 р. державна соціальна допомога сім`ї не призначена з причин: середньомісячний сукупний дохід перевищує або дорівнює рівню прожиткового мінімуму для сім`ї.
Рішенням від 09.01.2019 р. відмовлено в наданні державної соціальної допомоги у зв`язку з тим, що середньомісячний сукупний дохід перевищує або дорівнює рівню прожиткового мінімуму для сім`ї.
Згідно довідки про завантажені доходи відповідачки вбачається, що ОСОБА_4 отримала дохід за період ; з 01.2017 р. по 03.2017 р. -12449,17 грн., з 04.2017 р. по 06.2017 р.-12745,80 грн., з 07.2017 р. по 09.2017 р.-15049 ,54 грн., з 10.2017р. по 12.2017 р. -1546,68 грн., з 01.2018 р. по 03.2018 р. -12443,41 грн. позивач надсилав відповідачу письмові повідомлення про обсяг надмірно виплачених коштів 04.02.2019 р, та 17.05.2019 р.
Також суду надано довідка від 27.05.2019 р. про обсяг надміру виплачених коштів, усього було призначено 3615,06 грн., отримала 31812,73 грн., переплата 28197,67 грн., (відрахувавши призначення з серпня 2017 р. по липень 2018 р.).

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, у рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям.
Відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї. Малозабезпечена сім`я - сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.
Згідно зі статтею 4 цього Закону заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. За частинами першою, другою, п`ятою, шостою, сьомою та десятою статті 4 цього ж Закону для надання соціальної допомоги подається заява уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації.
У заяві дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону.
Місцеві державні адміністрації для мети цього Закону мають право користуватися всіма офіційними джерелами інформації, в тому числі й інформацією органів доходів і зборів.
Соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи.
Рішення про призначення соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається місцевою державною адміністрацією протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї.
Порядок призначення та виплати соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктами 2, 3 Порядку соціальна допомога призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.
Призначення і виплата соціальної допомоги здійснюється управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, структурними підрозділами з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - органи праці та соціального захисту населення) за місцем реєстрації уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї.
За пунктом 6 Порядку для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу праці та соціального захисту населення, зокрема, декларацію про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї).

У пункті 3 частини першої статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» передбачено, що державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім`ї та додатково 10, 5 квадратного метра на сім`ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).
У частині четвертій статті 7 цього Закону визначено, що якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.
Аналогічні положення передбачені у пунктах 12, 25 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» зазначено, що контроль за правильністю надання державної соціальної допомоги та використання коштів Державного бюджету України, спрямованих на надання державної соціальної допомоги, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах трудових відносин соціального захисту населення, безпосередньо та через керівника та уповноважених ним осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року №250, яка визначає умови призначення і виплати малозабезпеченим сім`ям державної соціальної допомоги, передбаченої Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям.
Пунктом 2 Порядку передбачено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.
Згідно ч.4 ст.7 вказаного Закону та п.12 Порядку, у разі коли особами, які входять до складу сім`ї, навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та визначення її розміру, виплата соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення.
Відповідно до п.28 Порядку, якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи праці та соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї; повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.
Пунктом 27 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям" затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 р. № 250 (з наступними змінами і доповненнями), передбачено, що контроль за правильністю призначення і виплати соціальної допомоги здійснює орган праці та соціального захисту населення безпосередньо та через соціальних інспекторів.
Відповідно до п.п.1 п.3 Положення про головного державного соціального інспектора та державного соціального інспектора, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року №1098, головний державний соціальний інспектор та державний соціальний інспектор перевіряють достовірність та повноту інформації про доходи і майновий стан осіб, які входять до складу сім`ї, що звертається за призначенням державної соціальної допомоги.
Відповідно до статті 18-1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.
Згідно статті 22 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги.
Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом.
Відповідно до пункту 14 Порядку середньомісячний сукупний дохід сім`ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України, Державного комітету статистики України, Державного комітету молодіжної політики, спорту і туризму України від 15.11.2001 №486/202/524/455/3370 (зі змінами) (далі - Методика).
Відповідно до пункту 6 Порядку № 250 для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу праці та соціального захисту населення, зокрема, декларацію про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї).
У частині четвертій статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 18? Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.
Згідно із пунктом 34 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (у редакції, що діяла на час звернення із заявою про призначення соціальної допомоги, далі - Порядок № 1751) допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матерям (батькам) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I-IV рівня акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.
Середньомісячний сукупний дохід сім`ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги на підставі довідки про доходи і декларації про доходи та майновий стан осіб, що звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. До складу сім`ї особи, що звертається за призначенням зазначеної допомоги, включаються чоловік (дружина); рідні, усиновлені та підопічні діти віком до 18 років, а також діти віком до 23 років, які навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I-IV рівня акредитації і не мають власних сімей незалежно від місця проживання або реєстрації; неодружені повнолітні діти, які визнані інвалідами з дитинства I та II групи або інвалідами I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; жінка та чоловік, які проживають однією сім`єю, не перебувають у шлюбі, але мають спільних дітей. До складу сім`ї не включаються особи, які перебувають на повному державному утриманні.
Зазначена допомога призначається на кожну дитину.
Пунктом 35 Порядку № 1751 встановлено, що для призначення допомоги на дітей одиноким матерям до органу соціального захисту населення подаються такі документи: 1) заява про призначення допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідка про народження, видана виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) рад, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документ про народження, виданий компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку; 3) копія свідоцтва про народження дитини; 4) довідка про реєстрацію місця проживання матері та дитини. У разі неможливості одержати таку довідку допомога призначається на підставі висновку про початкову оцінку потреб дитини та сім`ї, наданого центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, із зазначенням факту проживання дитини з матір`ю. Якщо дитина навчається за межами населеного пункту, в якому проживає мати, і не перебуває на повному державному утриманні, подається довідка про реєстрацію місця проживання матері та довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування (навчання) дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Таким чином, допомога на дітей одиноким матерям та допомога малозабезпеченим сім`ям, є різновидами державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надаються з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки малозабезпечених сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).
Як передбачено п.28 Порядку, якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї; повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.
Протоколом від 16.01.2019 року скасовано рішення про призначення гр. ОСОБА_4 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям на період з 01.08.2017 року по 31.01.2018 року, оскільки середньомісячний сукупний дохід родини за період з 01.02.2017 року по 31.07.2017 року перевищує рівень прожиткового мінімуму для сім`ї. Сума надміру виплачених коштів державної допомоги за вказаний період дорівнює 6 198,52 грн.
Протоколом від 09.01.2019 року скасовано рішення про призначення гр. ОСОБА_4 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям на період з 01.02.2018 року по 31.07.2018 року, оскільки середньомісячний сукупний дохід родини за період з 01.08.2017 року по 31.01.2018 року перевищує рівень прожиткового мінімуму для сім`ї. Сума надміру виплачених коштів державної допомоги за вказаний період дорівнює 15030,03 грн.
Проте, під час розгляду справи позивачем не було доведено факт доведення до відома прийняття рішення про відмову у наданні соціальної допомоги  ОСОБА_4  у розумінні положень частини 2 статті 7 вищевказаного Закону, та не надано докази на підтвердження дотримання відповідної процедури, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення надмірно виплачених коштів малозабезпеченій сім`ї.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).
Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
В матеріалах справи немає відомостей про те, що ОСОБА_4 , подаючи декларацію про доходи та майновий стан осіб, та не вказавши у ній відомості про інші доходи, мала на меті навмисно приховати ці дані.
Отже, враховуючи соціальний статус сім`ї відповідача, наявність на утриманні двох дітей, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на ОСОБА_4 надмірного тягаря.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.
В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.
У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.
У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.
Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

Судові витрати

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки колегія суддів відхилила апеляційну скаргу, судові витрати за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Резолютивна частина

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради - залишити без задоволення.
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                                        О.В. Князюк

Судді:                                                                        О.М. Таварткіладзе

                                                                                       А.П. Заїкін