справа № 372/181/21
провадження № 22-ц/824/10564/2021
головуючий у суді І інстанції Потабенко Л.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
         20 липня 2021 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 25 січня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання договорів дарування недійсними,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 ,   ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання договорів дарування недійсними. 
Разом з позовом позивачка подала суду заяву про забезпечення позову, в якій  просила вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в рівних частках по Ѕ, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер 3223155400:05:071:0032, площею 0,1514 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю Б-Сарай, № 1 - свердловина, площею 304,4 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 265,80 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер 3223155400:05:087:0008, площею 0,1506 га., що за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25 січня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в рівних частках по Ѕ а саме: земельну ділянку, кадастровий номер 3223155400:05:071:0032, площею 0,1514 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю Б-Сарай, № 1 - свердловина, площею 304,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 265,80 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер 3223155400:05:087:0008, площею 0,1506 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись із указаною ухвалою суду  ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на безпідставність мотивів позовних вимог про те, що відповідач 1 має заборгованість перед позивачем, навмисно відчужила (подарувала) нерухоме майно на користь неповнолітніх дітей, за рахунок якого могли бути задоволені кредиторські вимоги, щоб унеможливити повернення коштів позивачу. Подаючи позов про визнання недійсними договорів дарування, безпідставно посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити або унеможливити виконання рішення суду. При цьому жодних достатніх, належних, допустимих, достовірних доказів викладеного не зазначено та не додано. Суд, не зважаючи на відсутність підстав та доказів, дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви та накладення арешту на нерухоме майно.
Зазначає,що в заяві про забезпечення позову йдеться про стягнення на користь позивача з відповідача 1 грошових коштів в сумі 150941,82 доларів США та 15 000 грн, проте жодної оцінки нерухомого майна, на яке просили накласти арешт для обгрунтування співмірності в клопотанні зазначено не було, а суд на це уваги не звернув.
Також зазначає, що заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача 2 та відповідач 3 не є співмірними із заявленими позивачем вимогами, зокрема обмежують здійснення відповідачем 2 та відповідачем 3 права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном, які є власністю відповідача 2 та відповідача 3.
Вважає, що ні в заяві про забезпечення позову, ні в оскаржуваній ухвалі не було обґрунтовано та не було зазначено жодних обставин, щоне забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
14 липня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Гуртової Т.І., в якому представник просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Вказує, що предметом позову до відповідачів є визнання чотирьох договорів дарування, укладених між матір`ю та дітьми, недійсними. Вважає, що їх укладення було направлене виключно на фіктивний перехід права власності на житловий будинок та земельну ділянку, нежитлове приміщення, та земельну ділянку з метою приховати це майно від виконання судових рішень.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат         Тонконог В.В.  підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Гуртова Т.І. заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що у січні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання договорів дарування недійсними. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 є боржником ОСОБА_2 та колишнім партнером по бізнесу. Позивач неодноразово позичав кошти відповідачу, як на особисті потреби, так і на розвиток бізнесу, загальна сума позичених коштів становить 156 349 дол. США. Відповідач свої боргові зобов`язання належно не виконувала, кошти не повертала.  6 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернулась із заявою до Обухівської районної державної адміністрації про надання дозволу на укладення договорів дарування по Ѕ частині земельних ділянок, житлового будинку та нежитлового приміщення на ім`я малолітніх дітей. Таким чином вказує, що замість виконання зобов`язання протягом 20 календарних днів від отримання вимоги про повернення боргу, ОСОБА_3 протягом 26 днів подарувала усе своє майно дітям.
Одночасно з позовною заявою до суду було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просила вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в рівних частках по Ѕ, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер 3223155400:05:071:0032, площею 0,1514 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю Б-Сарай, № 1 - свердловина, площею 304,4 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 265,80 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер 3223155400:05:087:0008, площею 0,1506 га., що за адресою: АДРЕСА_1 .
Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.
Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надано докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Згідно з роз`ясненнями викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.  
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.
Як вбачається з матеріалів справи предметом позову є визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна, укладених між відповідачами.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Згідно п. 4 даної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
 Колегія суддів з урахуванням характеру та обсягу позовних вимог про визнання договорів дарування нежитлового приміщення та земельної ділянки недійсними, вважає, що у разі можливого рішення суду про задоволення позовних вимог виконання такого рішення може бути утрудненим без вжиття заходів забезпечення позову, оскільки нерухомість є предметом договорів, які просить визнати недійсними позивач, а у разі відчуження будівлі та земельної ділянки третім особам, існує ризик утруднення виконання рішення щодо відновлення попереднього становища сторін у правочині.   
Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що в оскаржуваній ухвалі не зазначено належних доказів та обставин, з якими суд першої інстанції пов`язував необхідність вжиття заходів забезпечення позову, відхиляються колегією суддів, оскільки ухвала є обґрунтованою та мотивованою.
Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на майно зазначене позивачем.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 25 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 21 липня 2021 року.

Головуючий                                                                     Т.О. Писана

Судді                                                                                  К.П. Приходько

                                                                                             С.О. Журба