ПОСТАНОВА 
Іменем України

21 липня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 396/2040/19
провадження № 22-ц/4809/100/21 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Дуковського О.Л. (суддя-доповідач) 
суддів Дьомич Л.М. , Письменного О.А. 
        з участю секретаря Демешко Л.В.

Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Фасулакі Павло Євгенович;
відповідач - ОСОБА_2 ,    інтереси якого представляє адвокат Руденко Ганна Валентинівна.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 20 липня 2020 року, у складі головуючого судді Гарбуз О.А. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В: 

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обгрунтування позову посилався на те, що 13.07.2018 ОСОБА_2 отримав від нього в борг - 85000,00 доларів США, про що відповідач власноручно написав розписку, з терміном повернення боргу - 30.09.2018.
Вказує, що відповідач кошти не повернув та ухиляється від вирішення питання про повернення боргу в добровільному порядку.
Просив стягнути з відповідача борг в розмірі - 85000,00 доларів США та 3% річних в розмірі - 3087 доларів США 94 центи, а всього - 88087, 94 доларів США.
Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 20 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Вважає, що правочин щодо отримання відповідачем у борг 85000,00 доларів США від нього відповідає вимогам цивільного законодавства і є правомірним та дійсним, а відповідно має бути виконаним.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.         
Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що  позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факту передачі та отримання відповідачем у борг від позивача грошових коштів згідно розписки.
Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з таких підстав. 
Звернувшись із даним позовом до суду позивач посилався на те, що 13 липня 2018 року ОСОБА_2 отримав від нього у борг 85000,00 доларів США про що відповідачем було складено та підписано розписку.
В матеріалах справи міститься оригінал вказаної розписки ( том 1 а.с. 27).
Згідно розписки термін повернення боргу вказано - 30.09.2018.
Також розписка містить підпис позивача та свідка – ОСОБА_3 .
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно       від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі грошей у борг.
За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів та підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання боржником грошових коштів.
Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою (справи №№ 127/3120/16-ц, 752/19567/14-ц).
Суд першої інстанції у порушення вказаних вище норм законодавства дійшов передчасного висновку, що    позивачем не доведено факт передання відповідачу грошових коштів за розпискою від 13.07.2018, а отже і факт виникнення між сторонами правовідносин позики. 
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що сам факт підписання спірної розписки, за умови відсутності належних та допустимих доказів на спростування цього факту, свідчить про укладення сторонами договору позики, на зазначених у ньому умовах, а також засвідчує отримання боржником від кредитора обумовленої цим договором суми грошових коштів у розмірі 85000,00 доларів США.
Крім того , суд першої інстанції не дав правової оцінки змісту вказаної розписки,
де вказано, що відповідач «взял в долг 85000 доларів США» у минулому часі, а тому підтверджує факт, що написанню розписки передувало отримання коштів відповідачем.
З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця стаття 1051 ЦК надає позичальникові право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. 
Обставину стосовно передання чи навпаки, непередання грошових коштів або речей, доводить та сторона, яка посилається на таку обставину.
При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. 
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Колегія суддів, вважає необгрнутованими доводи відповідача про те, що він не отримував у борг грошові кошти від позивача, а позивач у свою чергу не довів факту передачі йому цих коштів.
Відповідачем не надано доказів на спростування факту отримання ним від позикодавця грошей .
Тому, слід вважати ,що оригінал розписки, який міститься в матеріалах справи свідчить про виникнення між сторонами боргових зобов`язань, а суд першої інстанції належним чином не дослідив оригінал розписки.
Відповідачем, не було доведено обставину, що він не отримував грошові кошти від позивача, а той в свою чергу не передавав йому згідно договору позики (розписки) відповідну суму.
Тому, позов про стягнення з відповідача основної суми заборгованості та три відсотка річних на користь позивача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. 
Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України понесені судові витрати за подання позову та апеляційної скарги слід покласти на відповідача. 
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 20 липня 2020 року - скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики – задовольнити.
Ухвалити нове судове рішення у справі, яким стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) борг за договором позики у розмірі - 85 000,00 доларів США (вісімдесят п`ять тисяч доларів США) та 3087 доларів США 94 центів (три тисячі вісімдесят сім доларів США дев`яносто чотири центів) відсотків в рахунок компенсації за прострочення виконання грошового зобов`язання, а всього 88087 доларів США 94 центів (вісімдесят вісім тисяч вісімдесят сім доларів США дев`яносто чотири центів).
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за подання позову та апеляційної скарги судовий збір у розмірі 15012,00 грн. та стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід Держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі - 9000,00 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

04.08.2021 – складено постанову.

Головуючий суддя                                                                     О.Л. Дуковський 

Судді                                                                                             Л.М. Дьомич

                                                                        О.А. Письменний