ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3247/21 Справа № 183/7914/15 	  	Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
        за участю секретаря судового засідання – Бондаренка         В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в її інтересах та в інтересах ОСОБА_6 2011 р.н., третя особа – Виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про звернення стягнення на предмет іпотеки, визначення способу реалізації нерухомого майна, виселення з житлового приміщення, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки припиненим, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в її інтересах та в інтересах ОСОБА_6 2011 р.н., третя особа – Виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про звернення стягнення на предмет іпотеки, визначення способу реалізації нерухомого майна, виселення з житлового приміщення.
       В обґрунтування позову зазначив, що 12.09.2008 року між позивачем ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 131, відповідно до умов якого банк (Кредитор) надав відповідачу (Позичальнику) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 358 000 грн зі сплатою 21,5 відсотків річних з кінцевим терміном погашення заборгованості до 09.09.2018 року.
       Позивач зобов`язання за Договором виконав, надавши позичальнику кредит.
       У порушення умов Договору, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим банк звернувся до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. 
       Відповідно до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 2-1983/11 від 31 січня 2011 року, яке набрало законної сили з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 131 від 12.09.2008 року в сумі 596 735,84 грн. А рішенням того ж суду у справі № 183/7309/14 від 29.09.2015 року, яке набрало законної сили з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 131 від 12.09.2008 року в сумі 108 280,92 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 705 016,76 грн.
       На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між Кредитором ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України» та Іпотекодавцем, яким є відповідач ОСОБА_2 було укладено Іпотечний Договір № 3463 від 12.09.2008 року, відповідно до умов якого відповідач передала Кредитору в іпотеку нерухоме майно, яке складається з: будинок, загальною площею 88,8 кв.м. та господарчі будівлі і споруди, а також на земельну ділянку, загальною площею 0,0697 га, кадастровий № 1211900000:01:005:0019, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на підставі права власності ОСОБА_2 на підставі правовстановлюючих документів.
       Відповідно до п. 4.2 Іпотечного Договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання Іпотекодавцем зобов`язання в цілому чи тієї або іншої її частини, а також у інших випадках, передбачених цим Договором, Іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим договором.
       На виконання умов Кредитного договору та Іпотечного договору 28 липня 2015 року відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 банком було направлено Вимогу, а саме повідомлення про усунення порушень, проте вимога була повернута до банку у зв`язку із закінченням терміну зберігання. А 27 жовтня 2015 року на адресу відповідачів була направлена вимога про добровільне виселення та зняття з реєстраційного обліку з іпотечного майна. Ці вимоги також не були отримані відповідачами.
       Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачами зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, за відсотками, за пенею з останніх за рахунок предмету іпотеки, а тому звертається до суду з даним позовом.
       Враховуючи зазначене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд :
       - звернути стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 12.09.2008 року на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: будинок, загальною площею 88,8 кв.м. та господарчі будівлі і споруди, а також на земельну ділянку, загальною площею 0,0697 га, кадастровий № 1211900000:01:005:0019; що належить ОСОБА_2 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 131 від 12.09.2008 року в сумі 705 016,76 грн.
       - визначити спосіб реалізації предмета іпотеки в порядку ст. 41 ЗУ «Про іпотеку», шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за ціною предмета іпотеки, визначеною при примусовому виконанні рішення суду на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;
       - виселити з домоволодіння АДРЕСА_2 : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 зі зняттям з реєстраційного обліку в Головному управлінні Державної міграційної служби в Дніпропетровській області;
       - стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь АТ «Державний ощадний банк України» судові витрати, що складаються з витрат за проведення оцінки майна в розмірі 3000 грн., витрат по сплаті судового збору в розмірі 3395,9грн. та 1218 грн (а.с. 4-8, 99-103, т.1 ).

       У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки припиненим.
       В обґрунтування зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 посилалася на те, що вона є власником: житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 – на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, від 11 серпня 2005 року, № 5347; а також земельної ділянки, площею 0,0697 га, кадастровий № 1211900000:01:005:0019, за цією ж адресою – на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ДП № 015870, від 29.11.2005 року.
       12 вересня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» від 12 вересня 2008 року, між нею – ОСОБА_2 та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір майнової поруки – іпотечний договір, посвідчений нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 3463. Згідно п. 1.2. – Договору, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме домоволодіння та земельна ділянка, розташовані по АДРЕСА_1 .
       Згідно п. 4.2. цього Договору у випадку невиконання чи неналежного виконання Боржником зобов`язання в цілому чи тієї або іншої частини, а також у інших випадках, передбачених цим Договором, Відповідач реалізує своє право шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов`язання (або відповідна його частина) не буде виконано. П. 3.4. Кредитного договору – банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань.
       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2011 року у цивільній справі № 2-1983/11 позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в тому числі і до ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі і у зв`язку з простроченням щомісячних платежів достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором № 131 від 12.09.2008 року, процентах та пені. 
       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/7309/14 від 29.09.2015 року, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» щодо стягнення сум з ОСОБА_2 , як з поручителя за цими ж зобов`язаннями, встановлено, що договір поруки припинився, у зв`язку з тим, що ним було використане право на дострокове повернення всієї суми кредиту ще станом на 31 грудня 2011 року.
       У зв`язку з порушенням позичальником умов кредитного договору, банк своїм зверненням 05 січня 2011 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з пред`явленням вимоги щодо дострокового погашення заборгованості за кредитом, процентів та пені, за яким 31 січня 2011 року у цивільній справі № 2-1983/11 ухвалене рішення, змінив умови кредитного договору, укладеного 12 вересня 2008 року. А тому, вимогу до ОСОБА_2 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки має бути пред`явлено в межах строку дії цього договору.
       У зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та майнового поручителя заборгованості за кредитним договором, змінивши таким чином строк виконання основного зобов`язання. 
       Враховуючи, що банк у будь-якій формі вимог до ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 559 ЦК України про звернення стягнення на предмет іпотеки не пред`явив, ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до банку про визнання договору іпотеки припиненим.
       Враховуючи зазначене, позивачка просила суд визнати іпотечний договір, укладений 12 вересня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 , посвідчений нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3463 (а.с. 17-20, т.2).

       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в її інтересах та в інтересах ОСОБА_6 2011 р.н., третя особа – Виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про звернення стягнення на предмет іпотеки, визначення способу реалізації нерухомого майна, виселення з житлового приміщення – відмовлено.
       Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки припиненим – задоволено.
       Визнано іпотечний договір, укладений 12 вересня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бакою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3463 – припиненим.
       Вирішено питання щодо стягнення судового збору (а.с.141-154, т.4).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити, у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
Зазначає, що судом першої інстанції не враховано положення п.7.8 укладеного кредитного договору від 12.09.2008 року № 131. Так, за умовами кредитного договору сторони збільшили позовну давність до трьох років для всіх грошових зобов`язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), а тому, на думку позивача, позовна давність у правовідносинах між сторонами становить 6 років (а.с.159-168, т.4).
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

       Судом першої інстанції встановлено, що 12 вересня 2008 року між позивачем ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 131, відповідно до умов якого банк (Кредитор) надав відповідачу (Позичальнику) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 358 000 грн зі сплатою 21,5 відсотків річних з кінцевим терміном погашення заборгованості до 09.09.2018 року.
       Відповідно до пункту 3.4 кредитного договору – банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за іпотечним договором. Виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту належних до сплати процентів. Та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом місяця – тридцяти календарних днів з дати одержання такої вимоги банку.
       Крім того, згідно з пунктом 4.3.3. кредитного договору, у разі порушення умов Договору та/або договору іпотеки – позичальник зобов`язаний достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій відповідно до чинного законодавства України.
       На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним 12 вересня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , між Кредитором ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України» та Іпотекодавцем, яким є відповідач ОСОБА_2 було укладено Іпотечний Договір № 3463 від 12.09.2008 року.
        Відповідно до умов вказаного договору відповідач передала Кредитору в іпотеку нерухоме майно, яке складається з: будинок, загальною площею 88,8 кв.м. та господарчі будівлі і споруди, а також на земельна ділянка, загальною площею 0,0697 га, кадастровий № 1211900000:01:005:0019, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на підставі права власності ОСОБА_2 на підставі правовстановлюючих документів (житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами з адресою: АДРЕСА_1 – на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В. 11 серпня 2005 року, № 5347, зареєстрований 11.08.2005 року в Державному реєстрі правочинів за № 766488, право власності на який зареєстровано в КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 20ю.10.2005 року № 10245257; земельна ділянка, площею 0,0697 га, кадастровий № 1211900000:01:005:0019, за цією ж адресою – на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ДП № 015870, виданий Головою міста Новомосковська Літвіщенком В.І. 29.11.2005 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 3415).
       Відповідно до п. 3.1.3. Іпотечного договору – іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому іпотечним договором у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання за договором про іпотечний кредит та/або іпотечним договором, в тому числі: невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язання за кредитним договором в цілому або будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частини становить більше 2 (двох) місяців. А згідно п. 4.2. – у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником зобов`язання в цілому чи тієї або іншої частини, а також у випадках, передбачених цим договором. Іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
       В порушення умов Договору, позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим банк 06 січня 2011 року звернувся до суду з позовом про дострокове повернення кредиту – про стягнення з ОСОБА_1 , як позичальника, та ОСОБА_2 , як поручителя, за договором поруки № 131/1 від 12 вересня 2008 року, заборгованості за кредитним договором № 131 від 12 вересня 2008 року.
       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 2-1983/11 від 31 січня 2011 року, яке набрало законної сили з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 131 від 12.09.2008 року в сумі 596 735,84 грн, та судові витрати в розмірі 1820 грн.
       Також, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/7309/14 від 29 вересня 2015 року з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 131 від 12.09.2008 року в сумі 108 280,92 грн. (відсотки), у задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» щодо стягнення сум з ОСОБА_2 , як з поручителя за цими ж зобов`язаннями – відмовлено, оскільки право на дострокове виконання зобов`язання банком використане 31 січня 2011 року, а претензія направлена ОСОБА_2 17 березня 2014 року з пропуском шестимісячного строку від дня використання права на дострокове погашення заборгованості.
       З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник у зв`язку з неналежним виконанням ним зобов`язань за кредитним договором, має заборгованість у сумі 705 016,76 грн, яка визначена рішеннями судів № 2-1983/11 від 31 січня 2011 року та № 183/7309/14 від 29 вересня 2015 року.
       З листа Соборного ВДВС у м. Дніпрі Південно-східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) за № 59777957/28 від 10.08.2020 року вбачається, що на виконанні перебуває зведене виконавче провадження за вищезазначеними рішеннями судів ЗВП № 59777957, у якому проводиться стягнення з пенсії боржника. 
       Згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень з ОСОБА_1 було стягнуто 15 594,93 грн, а до 2019 року кошти з пенсії боржника Пенсійним фондом України перераховувалися безпосередньо на рахунки АТ «Ощадбанк», тому Соборний ВДВС не має можливості повідомити точну суму. Стягнуту з боржника на перераховану на користь АТ «Ощадбанк».
       З довідок, наданих АТ «Державний ощадний банк України» за № 103.20-10/718 від 27.05.2019 року та № 103/20-12/1-1790 від 08.09.2020 року вбачається, що за період з 30 грудня 2015 року по 26 травня 2019 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 131 від 12 вересня 2008 року, укладеним між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 надійшли кошти на погашення нарахованих та прострочених процентів в сумі 45 362,96 грн. Відповідно до останньої довідки – станом на 03 вересня 2020 року заборгованість за кредитним договором складає – 581 880,37 грн.
        ОСОБА_2 заявила про застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог про звернення стягнення.

       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку в частині звернення стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 12.09.2008 року на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 131 від 12.09.2008 року шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.
       Відмовляючи у задоволенні вимог Банку щодо виселення з домоволодіння, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, оскільки застосування вимог ст. 109 ЖК України та відповідно до ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» можуть бути наслідком лише задоволення вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.
       Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та дійшов до висновку, що іпотечний договір має бути визнаний припиненим на підставі ст. 17 Закону України «Про іпотеку», оскільки Банк втратив право задовольнити свої майнові вимоги за рахунок іпотечного майна, яким забезпечено таке зобов`язання через пропуск строку позовної давності.

       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав. 

       Так, відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
       Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
       Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека – це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
       Іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки (стаття 11 Закону України «Про іпотеку»).
       Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
       Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
       Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
       Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1)реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2)продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 цього Закону).
       У частині першій статті 17 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.
       Матеріалами справи підтверджується факт того, що у позичальника ОСОБА_1 перед банком існує заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка ним добровільно не сплачується.
       Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду України.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що оскільки банк, звернувшись у відповідності до чинного законодавства до суду з позовом про дострокове стягнення кредиту у 2011 році, змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, отже вважається, що кредитний договір припинив свою дію.
       Зі штампу на поштовому конверті, в якому позовна заява надійшла до суду, вбачається, що ПАТ «Державний ощадний банк України» пред`явив позов 21 грудня 2015 року.
        ОСОБА_2 заявила про застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог про звернення стягнення.
       Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
       За правилами ч. 3 та ч. 4 ст.267 цього Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
       Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1ст.257 ЦК України).
       Відповідно до вимог ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
       Відповідно до роз`яснень, викладених в п.11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.
       Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
       При цьому ч.1 ст.575 ЦК України визначає іпотеку як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
       Згідно ч. 1 ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Вказаний перелік не є вичерпним, адже вказана норма матеріального закону передбачає припинення права застави також в інших випадках, встановлених законом.
       Статтею 28 Закону України «Про заставу» передбачено також припинення застави при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави, та в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.
       Відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється також у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; визнання іпотечного договору недійсним.
       В даному випадку встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № 131 від 12 вересня 2008 року кінцевий термін повернення коштів було визначено сторонами 09 вересня 2018 року.
       Разом із цим, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 2-1983/11 від 31 січня 2011 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 131 від 12.09.2008 року в сумі 596735,84 грн., та судові витрати в розмірі 1820 грн.
       Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор (банк), відповідно до приписів ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання.
       Таким чином, через пропуск строку позовної давності банк втратив право задовольнити свої майнові вимоги за рахунок іпотечного майна, яким забезпечено таке зобов`язання, стороною відповідача не надано жодного доказу існування майнових вимог поза строками такої давності, чи не врегульованих кредитних зобов`язань між сторонами. У зв`язку із чим вказаний іпотечний договір має бути визнаний припиненим на підставі ст. 17 Закону України «Про іпотеку».
       Доводи апеляційної скарги про те, що банк має право звертатися за захистом свого порушеного права до суду в строк до 09 вересня 2018 року, оскільки за умовами кредитного договору сторони збільшили позовну давність до трьох років для всіх грошових зобов`язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), а тому, на думку позивача, позовна давність у правовідносинах між сторонами становить 6 років, колегією суддів відхиляються, з огляду на наступне.
       Так, відповідно п. 7.8 Кредитного договору, сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1ст. 259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобов`язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами договору.
       Отже зі змісту вказаних умов договору вбачається, що сторони домовилися, що позовна давність для всіх грошових зобов`язань позичальника , що передбачені умовами договору, у тому числі повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо становить три роки. Підстави вважати, що сторони за домовленістю встановили позовну давність у шість років відсутні.
       Крім того, за правилами ч.8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
       На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про правомірність рішення суду першої інстанції.
       Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
       Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»- залишити без задоволення.
       Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: