Номер провадження: 22-ц/813/7802/21 
Номер справи місцевого суду: 522/5833/20
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Свяченої Ю.Б., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та моральної шкоди, -
                                        в с т а н о в и в:
У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та моральної шкоди, в якому просила стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 539, 18 дол. США, що еквівалентно 14964, 13 грн. при курсі НБУ на дату подання позову та 262, 8 Євро, що еквівалентно 7969,09 грн. при курсі НБУ на дату подання позову та завдану їй моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що в серпні місяці 2018 року між позивачем, яка була заступником директором ТОВ «Нове діло», та відповідачем була досягнута усна домовленість про надання ОСОБА_1 , який працював разом зі своєю дружиною у ТОВ «Нове діло» начальником цеху виготовлення кондитерських виробів, у позику грошові кошти для сплати витрат для можливості взяття участі відповідача та його дружини  ОСОБА_3 у міжнародній виставці в м. Мюнхен та придбання товарів. 03 вересня 2018 року позивачем було оплачено зі своєї банківської картки НОМЕР_1 , авіаквитки для перельоту в м. Мюнхен у розмірі 539,18 дол. США по маршруту «Одеса-Відень-Мюнхен» та зворотній рейс « Мюнхен-Одеса-Відень». Також позивачем було оплачено з власної банківської картки НОМЕР_1 вартість вхідних білетів на міжнародну виставку у розмірі 95 Євро. 
Також позивачка зазначила, що нею було надано її власну банківську картку НОМЕР_2 , на якій містились грошові кошти, для придбання відповідачем та його дружиною товарів на міжнародній виставці в м. Мюнхен.
Відповідач скориставшись банківською карткою позивача, здійснив покупку товарів, а саме декору та харчових матеріалів для кондитерських виробів на загальну суду 167,80 Євро, однак не виконав взяті на себе грошові зобов`язання та не повернув позивачу грошові кошти.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволений частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 269 дол. США 59 центів, що еквівалентно за курсом НБУ 7459, 50 грн. та 262 Євро 80 центів, що еквівалентно за курсом НБУ 8667,98 грн.
Вирішено питання про судові витрати.
В задоволенні стягненні моральної шкоди відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення грошових коштів та судового збору, посилаючись на те, що судом неповно враховані всі обставини справи.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що він ніяких договорів з позивачкою не укладав, розписок не складав та не підписував,також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження укладання договору позики між сторонами.
Рішення суду в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди не оскаржується.
Відзиву до суду надано не було.
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню, за таких підстав.
Статтею 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до вимог частини другої ст.367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Статтею 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та стягуючи з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 269 дол. США 59 центів та 262 Євро 80 центів, виходив із обґрунтованості позовних вимог в цій частині, оскільки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була досягнута усна домовленість про те, що ОСОБА_2 надала ОСОБА_1 особисті кошти у позику.
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2  звертаючись до суду з позовом посилалася на те, що між нею, яка була заступником директором ТОВ «Нове діло», та ОСОБА_1 , який працював разом зі своєю дружиною у ТОВ «Нове діло» начальником цеху виготовлення кондитерських виробів була досягнута усна домовленість про надання ОСОБА_1 у позику грошові кошти для сплати витрат для можливості взяття участі відповідача та його дружини  ОСОБА_3 у міжнародній виставці в м. Мюнхен та придбання товарів. У зв`язку з чим позивачкою було оплачено зі своєї банківської картки авіаквитки для перельоту, вартість вхідних білетів на міжнародну виставку, також нею була надана її власна банківська картка, на якій містились грошові кошти, для придбання відповідачем та його дружиною товарів на міжнародній виставці в м. Мюнхен.
Оскільки, ОСОБА_1 надані у борг за усною домовленістю грошові кошти не повернув, ОСОБА_2 просила витрачені з її карток грошові кошти повернути.
Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач в судовому засіданні зазначив, що бронювання, оплата, білетів на авіарейс Одеса-Відень-Мюнхен» та зворотній рейс «Мюнхен-Одеса-Відень», а також вхід на міжнародну виставку в м. Мюнхен, здійснювались ТОВ «Нове діло». Після повернення з відрядження, він передав білети до бухгалтерії для звітності. Також зазначив, що дійсно позивачка надала йому банківську картку НОМЕР_2 для здійснення покупки товарів на міжнародній виставці, однак всі товари, які ним були придбані на виставці були передані ТОВ «Нове діло».
Відповідно до частини першої ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.
Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми.
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.
Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.
Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 зі своїх банківських карток здійснила оплатуавіаквитків для перельоту, вартість вхідних білетів на міжнародну виставку, також надаласвою власну банківську картку, на якій містились грошові кошти, для придбання відповідачем та його дружиною товарів на міжнародній виставці в м. Мюнхен, при цьому доказів того, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, позивачем до суду у відповідності до ст. 1046 ЦК України надано не було.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Однак, суд першої інстанції на наведене уваги не зверну та помилково стягнув з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 269 дол. США 59 центів, що еквівалентно за курсом НБУ 7459, 50 грн. та 262 Євро 80 центів, що еквівалентно за курсом НБУ 8667,98 грн. зазначивши про те, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, що не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Враховуючи викладене, виходячи з підстав пред`явленого позову, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог щодо стягнення грошових коштів, у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що з урахуванням того, що рішення суду підлягає скасуванню з відмовою у задоволені позовних вимог,за розгляд справи у суді апеляційної інстанції з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збіру розмірі 1261,20 грн.
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Рішення суду в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди судом не переглядалося.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2021року– скасувати.
Прийняти постанову.
В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 269 доларів США 59 центів, що еквівалентно за курсом НБУ 7459 гривень 50 копійок та 262 Євро 80 центів, що еквівалентно за курсом НБУ 8667 гривень 98 копійок – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 1261 гривню 20 копійок.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 26 липня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Р.Д. Громік

______________________________________ М.М. Драгомерецький