ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/437/21  Номер провадження 33/814/509/21	Головуючий у 1-й інстанції Нагорна Н. В.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

Категорія ч.2 ст.130 КУпАП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Панченко О.О.,
при секретарі Філоненко О.В.,
з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,
його захисника - адвоката Орла В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції з Пирятинським районним судом Полтавської області, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 20 липня 2021 року,
ВСТАНОВИВ:
Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого інженером у АТ «Укртелеком» ДТМ 132/4 м. Лубни, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), з накладенням адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту на строк 10 (десять) діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк (3) три роки без оплатного вилучення транспортного засобу. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 454 грн.
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 25 березня 2021 року о 23:05 год. в м. Пирятині на вул. Січових Стрільців, 14, діючи повторно, керував транспортним засобом ВАЗ 21013, д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою алкотестера DRAGER 6820, проба позитивна - 1,99 ‰, чим порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - Правила дорожнього руху), та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.
Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність, необґрунтованість та відсутність будь-яких прямих доказів наявності вчинення ним інкримінованого правопорушення, просив скасувати постанову, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, зокрема, притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, суддею місцевого суду встановлено факт керуванням ним транспортним засобом, оскільки крім протоколу про адміністративне правопорушення, жодними іншими доказами вказаний факт не підтверджується.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення порушника, його захисника, які заперечували факт вчинення адміністративного правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясувати всі обставини, перелічені в ст.ст.247, 280 КУпАП, надати оцінку не тільки тим доказам, які доводять винуватість, але й оцінити доводи та докази, які виправдовують особу.
Зазначених вимог місцевим суд, розглядаючи дану справу, не дотримався повною мірою, оскільки поза увагою та без належної оцінки суду залишились обставини, які істотно вплинули на висновки про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.
Згідно п.2.9 Правил дорожнього руху забороняється водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Диспозицією ч.2 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за повторне протягом року керування транспортним засобом особою у стані алкогольного сп`яніння,
Отже, суб`єктом адміністративного правопорушення за дії, що інкримінуються ОСОБА_1 , може бути лише особа, яка керує транспортним засобом.
Згідно п.1.5 Правил дорожнього руху водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії.
Відповідно п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення є закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись.
Вважаючи винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, доведеною, місцевий суд послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №192244 25 березня 2021 року (а.с.1), в якому зазначено, що водій ОСОБА_1 , діючи повторно, керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, що підтверджено чеком з позитивною пробою у 1,99 ‰ на алкотестері DRAGER 6820 (а.с.2); акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому зазначено, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з ротової порожнини, незв`язна мова, нестійка хода (а.с.3); відеозапис, яким підтверджено факт повторного протягом року керування ОСОБА_2 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 26 березня 2021 року, відповідно до якої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортним засобом.
Однак, суд апеляційної інстанції, не може погодитися з висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.
У даному випадку, в протоколі про адміністративне правопорушення та акті огляду на стан сп`яніння вказано, що водій ОСОБА_1 , повторно протягом року керував транспортним засобом в стані сп`яніння, на що вказують такі ознаки як запах алкоголю з ротової порожнини, незв`язна мова та нестійка хода.
У своїх поясненнях, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, на відеозаписах з відеореєстратора та нагрудних камер поліцейських, ОСОБА_1 категорично стверджував, що він не керував транспортним засобом на час, коли під`їхали працівники поліції, а відтак вони його не зупиняли. Він лише перебував в автомобілі. 
Так, до протоколу про адміністративне правопорушення було долучено відеозаписи з бодікамери ВІ08_ВІ008 та відеореєстратора ВІ016_ВІ0016 (а.с.11), з яких не вбачається факт керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом та факт його зупинки працівниками поліції.
Натомість мають місце лише недовготривалі окремі відеозаписи про хід розмови в поліцейському автомобілі між водієм та працівниками поліції. При цьому, на відеофайлі з бодікамери під назвою «20210326100925001333» та на відеофайлі з відеореєстратора під назвою «20210326101926001347» відображена у відео- та аудіоформаті розмова між інспекторами взводу №1 роти №2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП капітаном поліції Хитушком Р.Р. та лейтенантом поліції Штаферуном В.В., з якої з`ясовується, що відео зупинки транспортного засобу ВАЗ 21013, д.н.з. НОМЕР_1 , яким начебто керував ОСОБА_1 , відсутнє.
У зв`язку з цим, апеляційний суд наголошує, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП є повторне протягом року керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом та перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).
Однак, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодного доказу того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Із наявних у матеріалах справи письмових та відеодоказів неможливо зробити висновки щодо обставин, які передували пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, а саме: чи рухався взагалі автомобіль, в якому перебував ОСОБА_1 .
Разом з тим, згідно вироку, ухваленого 27 квітня 2021 року по справі №554/607/21 щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України (а.с.34-35), події якого відбувалися під час складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, вбачається, що останній перебував в салоні автомобіля, який не рухався.
У даному випадку сам протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
За таких обставин, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали справи, не звернув увагу на наявні порушення, що призвело до помилкового висновку щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.
Як визначено п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey,  п.282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Згідно ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 20 липня 2021 року про притягнення  останнього до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП - скасуванню із закриттям провадження по справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 20 липня 2021 року щодо визнання ОСОБА_1  винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення  у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду                                           О.О. Панченко