ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/847/20  Номер провадження 22-ц/814/1419/21	Головуючий у 1-й інстанції Цвітайло П. В.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Карпушина Г. Л., Прядкіної О. В.
за участю секретаря: Кальник А. М., Міщенко Я. О.
розглянув в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 22 березня 2021 року у складі судді Цвітайла П. В.
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Батьківщина» про розірвання договорів оренди землі, 
в с т а н о в и в:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Батьківщина» про розірвання договорів оренди землі, укладених між сторонами 25.04.2010 та 01.03.2012.
Позов мотивовано тим, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 188061, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.10.2002, та Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ПЛ № 021355, виданого на підставі рішення Котелевської селищної ради від 26.02.1999 № 34 йому належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,04 га та 4,15 га кадастровий номер 5322255100:00:006:0797 та 5322255100:00:005:0247 відповідно, які розташовані на території Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області.
Вказані земельні ділянки передано ним в оренду СВК «Батьківщина» на 20 та 15 років відповідно за договором оренди землі від 25 квітня 2010 року, який зареєстрований у відділі Державного земельного кадастру у Котелевському районі 04.12.2010 за № 041054500386 - щодо земельної ділянки площею 4,15 га, кадастровий номер 5322255100:00:005:0247 та договором оренди землі від 01 березня 2012 року, який зареєстрований у відділі Державного земельного кадастру у Котелевському районі 04.05.2012 за № 532220004000543 - щодо земельної ділянки площею 4,04 га, кадастровий номер 5322255100:00:006:0797.
Оскільки СВК «Батьківщина» систематично не виконується пункт 9 вищевказаних договорів а саме: не виплачується вчасно орендна плата, не укладаються додаткові угоди про номенклатурну вартість та кількість продукції, яка поставляється в рахунок орендної плати, не переглядається розмір орендної плати, відповідно до пунктів 12 договорів, він звернувся до відповідача із листом-повідомленням про розірвання договорів оренди землі.
Вказував, що відповідач, у порушення умов укладених між ними договорів оренди землі, листом від 10.08.2020 за № 339 безпідставно відмовив у задоволенні його вимоги про їх дострокове розірвання.
Посилаючись на викладені обставини та з урахуванням уточненої позовної заяви від 22.09.2020, позивач просив суд розірвати договір оренди землі, укладений 25.04.2010 між ОСОБА_1 та СВК «Батьківщина» і зареєстрований у відділі Державного земельного кадастру у Котелевському районі 04.12.2010 за № 041054500386 та передати йому земельну ділянку загальною площею 4,15 га, що розташована на території Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області, кадастровий номер 5322255100:00:005:0247, в стані, придатному для цільового використання; розірвати договір оренди землі, укладений 01.03.2012 між ОСОБА_1 та СВК «Батьківщина» і зареєстрований у відділі Державного земельного кадастру у Котелевському районі 04.05.2012 за № 532220004000543 та передати йому земельну ділянку загальною площею 4,04 га, що розташована на території Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області, кадастровий номер 5322255100:00:006:0797, в стані, придатному для цільового використання; а також витребувати у відповідача оригінали державних актів на право приватної власності на вищевказані земельні ділянки, видані на ім`я ОСОБА_1 .
Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 22 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги позивача  ОСОБА_1  про розірвання договорів оренди землі у зв`язку з систематичною недоплатою орендної плати не доведена належними і допустимими доказами та є безпідставною.
Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, неповне з`ясування судом обставин справи, суті та змісту позовних вимог, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підставою для звернення до суду з вказаним позовом було систематичне невиконання відповідачем умов договорів оренди землі в частині розміру орендної плати, відсутності додаткових угод про номенклатурну вартість та кількість продукції, яка поставляється в рахунок орендної плати, вчасної виплати орендної плати та наявність заборгованості, а також в частині перегляду розміру орендної плати при зміні розміру земельного податку, підвищення цін, тарифів, в тому числі внаслідок інфляції.
Оскільки відповідач постійно затримував виплату орендної плати, недоплата її за період з 2010 по 2013 роки становить 4 616,84 грн, за 2018 рік - 6 406,11 грн і за 2019 рік - 7 205 грн, а всього 18227,95 грн, за 2020 рік орендна плата не сплачена взагалі.
Також вважає безпідставними та такими, що не відповідають дійсності посилання суду першої інстанції на те, що даний позов заявлений ним лише формально не для відновлення порушеного права щодо договірних правовідносин, а в обхід договірних зобов`язань під приводом звільнитися від них для можливості використати земельну ділянку на власний розсуд.
У відзиві на апеляційну скаргу представник СВК «Батьківщина» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення як безпідставну, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що діючим законодавством України чітко визначено, що розмір орендної плати за землю встановлюється виключно за згодою сторін, будь-яке державне регулювання даного питання є недопустимим. Підписавши у 2010 та 2012 роках договори оренди землі, позивач погодився із визначеним розміром орендної плати, а перекладення лише на орендаря обов`язку її перегляду, що можливо виключено за погодженням сторін, є безпідставним. Орендна плата виплачувалась позивачеві у строки, встановлені у договорі, у натуральній та грошовій формі, та у більшому розмірі, ніж визначено договором. При виплаті орендної плати у натуральній формі, номенклатура та кількість продукції погоджувалась у відповідних відомостях на видачу сільгосппродукції, які містять підписи позивача, що свідчить про погодження ним відповідних умов договору. За таких обставин доводи скаржника про порушення пункту 9 Договорів в частині не укладення щорічно відповідної угоди є завідомо безпідставними та протиправними.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
За правилами частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
По справі встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ПЛ № 021355, виданого на підставі рішення Котелевської селищної ради від 26.02.1999 № 34, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4,15 га на території Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області, передана для сільськогосподарського використання, кадастровий номер 5322255100:00:005:0247.
В порядку спадкування за законом ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку площею 4,04 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 5322255100:00:006:0797, яка розташована на території Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 188061 від 16.12.2009, виданим на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.10.2002, посвідченого державним нотаріусом Котелевської державної нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі за № 2286.
25 квітня 2010 року між ОСОБА_1 та СВК «Батьківщина» укладено договір оренди землі строком на 20 років щодо земельної ділянки площею 4,15 га, кадастровий номер 5322255100:00:005:0247, який зареєстрований у відділі Державного земельного кадастру у Котелевському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.12.2010 за № 041054500386.
01 березня 2012 року між ОСОБА_1 та СВК «Батьківщина» укладено договір оренди землі строком на 15 років щодо земельної ділянки площею 4,04 га, кадастровий номер 5322255100:00:006:0797, який зареєстрований у відділі Державного земельного кадастру у Котелевському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.05.2012 за № 532220004000543.
Згідно актів прийому-передачі земельних ділянок в оренду, позивач передав зазначені земельні ділянки у користування СВК «Батьківщина» 25 квітня 2010 року та 01 березня 2012 року відповідно.
За умовами укладеного між сторонами договору оренди землі від 25.04.2010 відповідач зобов`язався сплачувати позивачеві орендну плату в розмірі 1 010 грн на рік, у тому числі в натуральній формі.
У договорі оренди землі від 01 березня 2012 року сторони погодили, що орендна плата вноситься орендарем у натуральній формі та становить 1,5-3,0 відсотка вартості земельної ділянки в залежності від економічних можливостей господарства. Згідно пункту 5 цього договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 53 468 грн.
У пунктах 9, 10, 11 вказаних договорів встановлено, що орендна плата сплачується не пізніше 1 січня наступного року без урахування індексу інфляції. Продукція в рахунок орендної плати оцінюється за поточними ринковими цінами, а вартість послуг узгоджується сторонами перед початком їх надання. Номенклатура, кількість та вартість продукції, яка поставляється в рахунок орендної плати, зазначається в окремій угоді, яка щорічно укладається між орендодавцем та орендарем і є додатком до договору. 
В пунктах 38, 39 договорів зазначено, що дія договору, окрім іншого, припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, рішенням суду за вимогою однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається.
22 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із листом-повідомленням про розірвання договорів оренди землі, посилаючись на норми статті 32 Закону України «Про оренду землі», у зв`язку із систематичним невиконанням орендарем умов договорів.
Листом від 10.08.2020 за № 339 голова правління СВК «Батьківщина» повідомив, що не вбачає підстав для дострокового розірвання договорів оренди землі, спростувавши доводи щодо несплати орендної плати.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що належних та допустимих доказів існування заборгованості зі сплати орендної плати та порушення відповідачем умов договорів оренди землі позивачем по справі не надано і суду таких обставин не доведено, натомість, платіжні документи, відомості на видачу сільгосппродукції за оренду земельних часток (паїв) СВК «Батьківщина» підтверджують сплату позивачу орендної плати у встановленому розмірі.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно статті 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
У статті 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
Положеннями статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, зокрема, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, орендар, у свою чергу, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку. 
Частинами третьою, четвертою статті 31, частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельного кодексу України та іншими законами України. 
Стаття 141 ЗК України передбачає  підставами припинення права користування земельною ділянкою систематичну несплату земельного податку або орендної плати. 
За частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17 зроблено правовий висновок, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. 
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Укладаючи з відповідачем договори оренди землі 25.04.2010 та 01.03.2012, позивач погодився на одержання щорічно орендної плати відповідно у розмірі 1 010 грн - за оренду земельної ділянки загальною площею 4,15 га кадастровий номер 5322255100:00:005:0247 та 1,5-3,0 відсотка (залежно від економічних можливостей господарства) вартості земельної ділянки площею 4,04 га кадастровий номер 5322255100:00:006:0797, нормативна грошова оцінка якої на момент укладення договору 01.03.2012 становила 53 468 грн. 
Розмір орендної плати в подальшому сторонами в установленому порядку не переглядався, з відповідною ініціативою про збільшення орендної плати та укладення додаткових угод позивач до орендаря не звертався.
У пункті 12 спірних договорів визначено умови, за яких розмір орендної плати переглядається сторонами, зокрема, у разі зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджується документами; в інших випадках, передбачених законом. Таким чином орендна плата може переглядатися як у бік її збільшення так і у бік зменшення залежно від обставин, що викликають такі зміни. При цьому, умови спірних договорів та положення актів цивільного законодавства не містять обов`язковість для сторін періодично переглядати розмір орендної плати та не покладають такого обов`язку саме на орендаря.
Оскільки договір оренди землі є двостороннім правочином та ґрунтується на принципі свободи договору (статті 6, 627 ЦК України), доводи апеляційної скарги позивача щодо розміру орендної плати, яка становить менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, встановленого відповідно до Указу Президента України від 2 лютого 2002 року № 92/2002 із змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 830/2002 від 13.09.2002, № 725/2008 від 19.08.2008, що містить рекомендаційний характер; не укладення додаткових угод про номенклатуру, кількість та вартість сільгосппродукції, яка поставляється у рахунок орендної плати; та розміру орендної плати, який не переглядається при зміні розміру земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, відхиляються апеляційним судом, як безпідставні.
З відомостей на видачу борошна, круп, цукру, олії, меду, зерна кукурудзи та пшениці за оренду земельних часток (паїв) у 2010-2019 роках, ціни на які встановлювалися щороку за рішеннями правління СВК «Батьківщина», вбачається, що позивач ОСОБА_1 отримував вказану сільськогосподарську продукцію, погоджувався з такою номенклатурою, кількістю та вартістю, її невідповідності ринковим цінам та порушення у зв`язку з цим його прав належними засобами доказування в суді не доводив.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що виплачена позивачеві в натуральній формі та грошима, орендна плата відповідає її розміру, встановленому сторонами у договорах оренди землі від 25 квітня 2010 року та 01 березня 2012 року, враховуючи обов`язок відповідача як податкового агента утримувати та перераховувати до бюджету податки з суми отриманих позивачем доходів, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та доводами апеляційної скарги не спростовується.
Наведений в апеляційній скарзі розрахунок заборгованості та доводи щодо розміру орендної плати не відповідають фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтуються на власному розумінні апелянтом умов спірних договорів оренди землі, прав та обов`язків сторін, вимог чинного законодавства.
Посилання в апеляційній скарзі на лист Відділу у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 18.01.2021 № 23/109-21 та протокол засідання районної комісії по врегулюванню земельних відносин Котелевської райдержадміністрації від 04 липня 2018 року № 3, які не містять інформації щодо предмета доказування, є безпідставними та до уваги апеляційним судом не беруться. 
Таким чином, ураховуючи викладене, за відсутності обставин, які б свідчили про неможливість досягнення позивачем як стороною договору оренди мети договору (отримання плати за оренду земельних ділянок у розмірі, погодженому сторонами) та неотримання того, на що він розраховував, укладаючи спірні договори, апеляційним судом не вбачається істотного порушення договору відповідачем, як умови для розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін.
За відсутності факту порушення відповідачем умов договору та систематичної несплати ним орендної плати за договором, як підстави для розірвання спірних договорів оренди землі, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга позивача залишається апеляційним судом без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 22 березня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                         С. Б. Бутенко

Судді                                                                         Г. Л. Карпушин

                О. В. Прядкіна