КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                               
справа № 369/1872/18                                                     Головуючий у 1 інстанції: Дубас Т.В.
провадження №22-ц/824/8142/2021                                       Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
18 серпня 2021 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,
при секретарі: Панчошній К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2021 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах територіальної громади села Віто-Поштова Києво-Святошинського району Київської області до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення ради, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, -
 
в с т а н о в и в :
 
У лютому 2018 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду з позовом в інтересах територіальної громади села Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області.
У своїй позовній заяві, з урахування уточнених позовних вимог, позивач просив визнати поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його, захистивши право, визнати недійсним рішення Віто-Поштової сільської ради 21 сесії 5 скликання від 30.07.2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд», яким затверджено проект землеустрою та відведено в приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 3222481201:01:010:0091 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в 
АДРЕСА_1 , витребувати на користь територіальної громади села Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 3222481201:01:010:0091, площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 .
Свої вимоги обґрунтував тим, що вивченням законності відведення у власність громадян земельних ділянок на території Києво-Святошинського району Київської області було встановлено наступне.
Рішенням Віто-Поштової сільської ради 21 сесії 5 скликання від 30.07.2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд» було затверджено проект землеустрою та відведено в приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 3222481201:01:010:0091 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 .
Станом на час подачі даного позову до суду за даними Державного земельного кадастру право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 3222481201:01:010:0091 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , належало ОСОБА_1 .
Відповідно до інформації Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем від 10.01.2018 року №01-01/9 спірна земельна ділянка частково накладається на землі водного фонду, а саме: на 25-метрову прибережну захисну смугу річки Сіверка та водні об`єкти, які розташовані в її поймі в межах Віто-Поштової сільської ради.
Перший заступник прокурора стверджував, що згідно з викопіюванням з Генерального плану села Віта-Поштова спірна земельна ділянка знаходиться в межах Віто-Поштової сільської ради та накладається на 25-метрову прибережну смугу річки Сіверка.
Згідно з інформацією Центральної геофізичної обсерваторії від 09.11.2017 року №17-08/2250 річка Сіверка має статус природнього водотоку, є лівою притокою р. Віта. Загальна площа водозбору р.Віта з урахуванням притоки Сіверка складає 238 кв.м. Згідно з класифікацією річок України р. Віта та її притока Сіверка належать до малих річок, прибережні захисні смуги яких становлять 25 метрів.
Шляхом моніторингу даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2018 року №928 право власності на спірну земельну ділянку набула ОСОБА_2 .
Перший заступник прокурора, вказуючи на законодавчі норми, зазначав, що Віто-Поштовою сільською радою було незаконно відведено у приватну власність спірну земельну ділянку, що відноситься до земель водного фонду і знаходиться в межах прибережної захисної смуги водного об`єкту загальнодержавного значення - річки Сіверки, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, тому оспорюване рішення прийнято в порушення вимог закону.
Крім того, Перший заступник прокурора посилався на те, що спірна земельна ділянка вибула з власності держави безкоштовно, в порядку безоплатної приватизації, а тому відповідно до ст 387 ЦК України дані землі можуть за будь-яких обставин бути витребувані від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Також Перший заступник прокурора підкреслив, що прокурору стало відомо про необхідність захисту прав та інтересів територіальної громади лише у грудні 2017 року-січні 2018 року, тому вважав поважними причини пропуску ним строку позовної давності.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі заступника керівника Київської обласної прокуратури з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Скарга обґрунтована тим, що заява Київської обласної прокуратури від 04.01.2021 року №15/1-5 про зміну предмета позову у справі №369/1872/18 належним чином не розглянута, а фактично використана в мотивувальній частині судового рішення як підстава для відмови у задоволенні позову.
Крім того, Києво-Святошинський районний суд Київської області під час розгляду судової справи №369/1872/18 був зобов`язаний самостійно застосувати до спірних правовідносин положення законодавства, які належним чином забезпечили б захист інтересів держави у спірних правовідносинах.
Вказує, що висновок суду щодо неможливості встановлення факту розташування спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги на момент виникнення спірних правовідносин ґрунтується на висновку експерта, за результатами проведення судової земельно-технічної та експертизи з питань землеустрою від 30.07.2020 року №3134/20-41.
Згідно із зазначеним висновком, визначити чи знаходиться станом на 30.07.2009 року земельна ділянка з кадастровим номером 3222481201:01:010:0091 в межах прибережної захисної смуги річки Сіверка, відповідно до умов встановлених землевпорядною та містобудівною документацією, а також іншими матеріалами, які наявні в складі судової справи, не вбачається за можливе.
При цьому судом без будь-яких обґрунтувань не прийнято до уваги та не надано правову оцінку інформації Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем від 10.01.2018 року №01-01/9 з картографічними матеріалами, згідно з якими спірна земельна ділянка частково накладається на землі водного фонду, а саме, 25-метрову прибережну захисну смугу річки Сіверка.
Вказує, що жодним з відповідачів по справі не надано суду будь-яких належних і допустимих доказів, які б спростовували дану інформацію та підтверджували факт не накладання спірної ділянки на землі водного фонду станом на 30.07.2009 року.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представник ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення залишити без змін.
Зазначає, що у висновку експерта №3134/20-41 від 30.07.2020 року спростована можливість використання документів КДП «Київгеоінформатика» для встановлення наявності або відсутності факту знаходження земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги річки.
Вказує, що правильність вибору прокурором способу захисту не впливає на рішення суду першої інстанції по суті з причин відсутності доказів та не доведення прокурором, що земельна ділянка за кадастровим номером 3222481201:01:010:0091 знаходиться в межах прибережної смуги.
Також, прокурором не обґрунтовані підстави звернення до суду в інтересах територіальної громади села Віта-Поштова.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на зміст висновку експерта №3134/20-41 від 30.07.2020 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, матеріали справи не містять доказів того, що спірна земельна ділянка станом на передачу її у приватну власність, 30.07.2009 року, відносилась до земель водного фонду і знаходилась в межах прибережної захисної смуги водного об`єкту.
Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної  інстанції за  результатами розгляду  апеляційної скарги  має право: скасувати судове рішення повністю  або частково  і ухвалити  у відповідній частині нове  рішення або змінити рішення. 
Судом встановлено, що рішенням Віто-Поштової сільської ради 21 сесії 5 скликання від 30.07.2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд» було затверджено проект землеустрою та відведено в приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 3222481201:01:010:0091 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 .
Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2018 року №928, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Оніщук О.М., право власності на спірну земельну ділянку набула ОСОБА_2 .
За інформацією Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем від 10.01.2018 року №01-01/9 спірна земельна ділянка частково накладається на землі водного фонду, а саме: на 25-метрову прибережну захисну смугу річки Сіверка та водні об`єкти, які розташовані в її поймі в межах Віто-Поштової сільської ради.
Згідно з інформацією Центральної геофізичної обсерваторії від 09.11.2017 року №17-08/2250 річка Сіверка має статус природнього водотоку, є лівою притокою 
р. Віта. Загальна площа водозбору р. Віта з урахуванням притоки Сіверка складає 238 кв.м. Згідно з класифікацією річок України р. Віта та її притока Сіверка належать до малих річок, прибережні захисні смуги яких становлять 25 метрів.
Як вбачається з висновку експерта №3134/20-41 від 30.07.2020 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою визначити, чи знаходилась станом на 30.07.2009 року земельна ділянка за кадастровим номером 3222481201:01:010:0091 в межах прибережної захисної смуги річки Сіверка, відповідно до умов встановлених землевпорядною та містобудівною документацією, а також іншими матеріалами, які наявні в складі судової справи, не вбачається за можливе. 
В обгрунтування рішення про відмову в  задоволенні позову судом першої інстанції зазначено, що прокурором не вірно обрано спосіб захисту порушених інтересів держави щодо витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, оскільки у вказаних правовідносинах підлягає пред`явленню негаторний позов відповідно до положень ст.391 ЦК України та ст.152 Земельного кодексу України.
Також судом зазначено, що прокурором не долучено до матеріалів справи доказів про те, що спірна земельна ділянка станом на момент передачі її у приватну власність відносилась до земель водного фонду.
Проте, вказані висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та дослідженим у ході розгляду доказам. 
Судом невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, у зв`язку з цим відповідно до вимог ст.ст.374, 376 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду підлягає скасуванню з наступних підстав.
Так, предметом спору у даній справі є земельна ділянка водного фонду, стосовно якої положеннями ст.59 та ст.83 Земельного кодексу України встановлено обмеження щодо використання в цивільному обороті.
    За статтею 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.
     Види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі.
     Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом.
Відповідно до правових висновків, викладених у пункті 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №469/1044/17 заволодіння громадянам та юридичними особами землями з обмеженим оборотом всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим, а отже і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (аналогічні висновки Великої палати Верховного Суду сформульовані у постановах від 22.05.2018 року у справі №469/1203/15-ц, у постанові від 28.11.2018 року у справі №504/2864/13-ц (п.70), у постанові від 12.06.2019 року у справі №487/10128/14-ц (п.80), у постанові від 11.09.2019 року у справі №4871/10132/14-ц (п.96), у постанові від 07.04.2020 року у справі №372/1684/14-ц (п.45).
У пункті 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №469/1044/17 зроблено висновок, що зайняття земельної ділянки з обмеженим оборотом з порушенням вимог законодавства треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. В такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки з обмеженим оборотом (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі            №504/2864/13-ц, пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №653/1096/16-ц пункт           81 постанови Великої Палати Верховною Суду від 12.06.2019 року у справі №487/10128/14-ц, пункт 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц, пункт 46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 року у справі №372/1684/14). Власник земельної ділянки з обмеженим оборотом може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (абзац п`ятий пункту 143 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі №487/10128/14-ц, пункт 99 постанови Великої Палати Верховного суду від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14, пункт 46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 року у справі №372/1684/15).
            Так як під час розгляду даної справи істотно змінились фактичні обставини в частині належного способу захисту порушеного права та враховуючи вищезазначену судову практику виникла необхідність в уточненні позовних вимог в частині зобов`язання    ОСОБА_2 повернути спірну земельну ділянку.            
Як наслідок, Київською обласною прокуратурою 04.01.2021 року до Києво- Святошинського районного суду подано заяву за №15/1-5 про зміну предмету позову у справі №369/1872/18, оскільки у даній справі вірним способом захисту порушених інтересів держави є заявлення негаторного позову на підставі ст.391 ЦК України з вимогою повернення спірної земельної ділянки дійсному власнику.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи. Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення. 
Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 року у справі №902/271/18 зазначає, що навіть після закінчення підготовчого засідання не виключається можливість подання суду відповідних клопотань, спрямованих на додаткове збирання доказів, натомість подібні клопотання не лише мають бути обґрунтовані, особою, яка подає відповідне клопотання, а й судом мас бути заслухані думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. У цьому виявляється принцип «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється» (Рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» від 27.05.2013, пункт 106). 
Так як під час розгляду даної справи істотно змінились фактичні обставини в частині належного способу захисту порушеного права держави на землі водного фонду, які є обмежені в цивільному обороті, суд повинен був вирішити питання необхідності в уточненні предмету позову в цій частині.
Проте, всупереч зазначеному Києво-Святошинським районним судом вищезазначена заява Київської обласної прокуратури від 04.01.2021 року №15/1-5 про зміну предмета позову у справі №369/1872/18 належним чином не розглянута, а фактично використана в мотивувальній частині судового рішення як підстава для відмови у задоволенні позову.
Водночас, згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна, юридична кваліфікація позивачем, і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.
Суд має виходити з того, що лише фактичні підстави позову визначають межі судового розгляду, що не позбавляє суд повноважень визначити ту норму права, що належить застосувати до оцінки спірних відносин та їх правильного регулювання.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05.11.2020 року у справі №676/2334/18.
Отже, суд під час розгляду справи був зобов`язаний самостійно застосувати до спірних правовідносин положення законодавства, які належним чином забезпечили б захист інтересів держави. у спірних правовідносинах.
Також Києво-Святошинський районний суд безпідставно відмовив у задоволенні позову з посиланням на відсутність доказів належності спірної земельної ділянки станом на момент передачі її у приватну власність до земель водного фонду.
Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи, на підставі доказів. 
Відповідно до ст.110 цього Кодексу висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами.
За положеннями ч.5 ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Саме в порушення вказаних вимог процесуального законодавства висновок суду щодо неможливості встановлення факту розташування спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги станом на момент виникнення спірних правовідносин ґрунтується на висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної та експертизи з питань землеустрою від 30.07.2020 року №3134/20-41.
Так, відповідно до зазначеного висновку визначити чи знаходиться станом на 30.07.2009 року земельна ділянка з кадастровим номером 3222481201:01:010:0091 в межах прибережної захисної смуги річки Сіверка, відповідно до умов встановлених землевпорядною та містобудівною документацією, а також іншими матеріалами, які наявні в складі судової справи, не вбачається за можливе.
Проте, судом без будь-яких обґрунтувань не прийнято до уваги та не надано правову оцінку інформації Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем від 10.01.2018 року №01-01/9 з картографічними матеріалами, згідно з якими спірна земельна ділянка частково накладається на землі водного фонду, а саме, 25-метрову прибережну захисну смугу річки Сіверка.
Разом з тим, жодним з відповідачів в справі не надано суду будь-яких належних і допустимих доказів, які спростовували б дану інформацію та підтверджували факт не накладання спірної ділянки на землі водного фонду станом на 30.07.2009 року. 
Однак, наведені вище обставини свідчать, що судом першої інстанції вирішено справу всупереч зазначеним положенням матеріального права у ст.263 ЦК України та з порушеннями норм процесуального права, у зв`язку з чим прийнято незаконне рішення, яке відповідно до ст.376 Цивільного процесуального кодексу України підлягає скасуванню.
Згідно зі ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи, (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У судовому засіданні 10.02.2020 року оголошено лише вступну та резолютивну частини оскаржуваного рішення. Водночас, його повний текст виготовлено 19.02.2021 року та отримано Київською обласною прокуратурою 09.03.2021 року, що підтверджується відтиском штампу реєстрації вхідної кореспонденції та конвертом з трек-номером 0316206224905.
На підставі наведеного відповідно до положень ч.2 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню.
Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов Першого заступника прокурора Київської області в інтересах територіальної громади села Віто-Поштова Києво-Святошинського району Київської області задовольнити.
Визнати поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його, захистивши право.
Визнати недійсним рішення Віто-Поштової сільської ради 21 сесії 5 скликання від 30.07.2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд», яким затверджено проект землеустрою та відведено в приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 3222481201:01:010:0091 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 .
Витребувати на користь територіальної громади села Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 3222481201:01:010:0091, площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 .
Також, в порядку ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Київської обласної прокуратури судовий збір по 2 936 грн. 67 коп. з кожного. 
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384  ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.
Позов Першого заступника прокурора Київської області в інтересах територіальної громади села Віто-Поштова Києво-Святошинського району Київської області до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення ради, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння задовольнити.
Визнати поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його, захистивши право.
Визнати недійсним рішення Віто-Поштової сільської ради 21 сесії 5 скликання від 30.07.2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд», яким затверджено проект землеустрою та відведено в приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 3222481201:01:010:0091 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 .
Витребувати на користь територіальної громади села Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 3222481201:01:010:0091, площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 .
Стягнути з Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (код ЄДРПОУ 04358490), ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Київської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02909996) судовий збір по 2 936 грн. 67 коп. з кожного. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 25 серпня 2021 року.

Головуючий:  

Судді: