Номер провадження: 22-ц/813/4773/21 
Номер справи місцевого суду: 1519/6739/11
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційні скарги ОСОБА_1 та Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи ОСОБА_1 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про зобов`язання осіб привести самовільно реконструйовані квартири до попереднього стану, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2011 року, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради (далі - Малиновська РА ОМР) звернулася до суду із позовом до відповідачів, в якому з урахуванням уточнень (Том І: а.с. 2-6; Том ІІ: а.с. 125, 135) просила суд зобов`язати громадянку ОСОБА_2 , за свій рахунок привести самочинно реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану згідно із планом поверхів будівлі літера «А» по АДРЕСА_2 за № 377 від 14.05.2002 року та зобов`язати громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за свій рахунок привести самочинно реконструйовану квартиру АДРЕСА_3 до попереднього стану згідно із планом поверхів будівлі літера «А» по АДРЕСА_2 за № 377 від 14.05.2002 року
       Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 29.09.2011 року вище зазначену цивільну справу об`єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди, в якій позивачка просила суд усунути перешкоди в користуванні її власністю, а саме кв. АДРЕСА_4 , зобов`язавши ОСОБА_2 та ОСОБА_6 за свій рахунок привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_5 до попереднього стану, згідно із технічною документацією на квартиру.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2017 року позов   Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи ОСОБА_1 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про зобов`язання осіб привести самовільно реконструйовані квартири до попереднього стану, та позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди - залишено без задоволення.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Малиновька РА ОМР подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Малиновської РА ОМР. 
До місцевого суду надійшла, також апеляційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2017 року, у якій остання, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 5000 грн., плату за юридичну допомогу в розмірі 150 грн., держмито у розмірі 51 грн. та 8,50 грн. та ІТЗ в розмірі – 30 грн. 
Під час розгляду справи у суді апеляційній інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 26.07.2018 року (том ІІІ: а.с. 138). 
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.12.2018 року клопотання ОСОБА_3 про зупинення апеляційного провадження по справі – задоволено. Зупинено апеляційне провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступників відповідача ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса (том ІІІ: а.с. 170-171). 
       Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.
       Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.
На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.
За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Цюра Т.В. – головуючий суддя, судді – Гірняк Л.А., Сегеди С.М., що є підставою для прийняття справи до провадження (том ІІІ: а.с. 173)
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.01.2019 року прийнято до свого провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи ОСОБА_1 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про зобов`язання осіб привести самовільно реконструйовані квартири до попереднього стану, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди (том ІІІ: а.с. 174-175) та ухвалою цього ж суду від 25.01.2019 року поновлено провадження у справі за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи ОСОБА_1 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про зобов`язання осіб привести самовільно реконструйовані квартири до попереднього стану, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2017 року. Витребувано з Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса копію спадкової справи відносно ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (том ІІІ: а.с. 176-177).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.05.2019 року залучено до участі в справі в якості правонаступника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_3 (том ІІІ: а.с. 241-242). 
У запереченні на апеляційну скаргу Малиновської РА ОМР, ОСОБА_3 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суду апеляційну скаргу Малиновської РА ОМР – залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2017 року – без змін (том ІІІ: а.с. 56-59).
У запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представник ОСОБА_3 – ОСОБА_7 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2017 року – без змін (том ІІІ: а.с. 77-80).
В судове засідання, призначене на 24.06.2021 року з`явилися: апелянт – ОСОБА_1 , її представник – ОСОБА_8 , відповідач ОСОБА_3 та її представник – ОСОБА_7 .
Інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. 
Від апелянта Малиновської РА ОМР, 23.06.2021 року на електрону пошту апеляційного суду надійшла заява, у якій апелянт просить відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку із перебуванням представника Малиновської РА ОМР – Віктора В.В. у щорічній відпустці та у зв`язку із великою завантаженістю відділу. 
Проте, вказана заява апелянта Малиновської РА ОМР задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. 
Так, відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.
Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
 Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні заяви Малиновської РА ОМР про відкладення розгляду справи та розглянути справу у відсутність їх представника.
Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4  ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки про склад сім`ї та реєстрацію, за адресою АДРЕСА_6 , проживають та зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки про склад сім`ї та реєстрацію, за адресою АДРЕСА_7 , проживає та зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 .
Відповідно до службової записки відділу контролю за самовільним будівництвом району; службовою запискою № 1000-1078 від 04.11.2008 p. в.о. директора КП ЖКС «Черьомушки» Мельника А.І.; актом від 24.10.2008 p., щодо самовільної реконструкції квартири АДРЕСА_3 , складеного комісією у складі співробітників КП ЖКС «Черьомушки»; копією протоколу про порушення ст. 150 КУпАП від 26.08.2008 p. гр. ОСОБА_3 ; фото фіксацією реконструкції кв. АДРЕСА_3 ; актом від 24.10.2008 p., щодо самовільної реконструкції квартири АДРЕСА_1 , складеного комісією у складі співробітників КП ЖКС «Черьомушки»; копією протоколу про порушення ст. 150 КУпАП від 26.08.2008 p. гр. ОСОБА_2 ; фото фіксацією реконструкції кв. АДРЕСА_1 ; актом від 24.10.2008 p., складеного комісією у складі співробітників КП ЖКС «Черьомушки»; планом-схемою квартир АДРЕСА_8 , АДРЕСА_1 ; копією технічного паспорту на кв. АДРЕСА_8 , АДРЕСА_1 ; копією плану поверхів будівлі по АДРЕСА_2 - встановлено факт самовільної реконструкції квартир АДРЕСА_5 .
Ухвалюючи оскаржуване рішення про залишення без задоволення позову Малиновської РА ОМР, районний суд виходив з того, що здійсненні переобладнання квартир і ремонт не являються самочинним будівництвом, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність будинку АДРЕСА_2 , у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог Малиновської РА ОМР слід відмовити. Щодо позовних вимог ОСОБА_1 , районний суд дійшов висновку, що останньою не доведено, що відповідачі порушили її права власності, позовна вимога ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди з відповідачів на її користь також є не обґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Так, згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатись своєю власністю. При цьому власник, здійснюючи свої права, зобов`язаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб і держави.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з п. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Таким чином з врахуванням вказаної норми, та встановленого Законом України «Про архітектурну діяльність», Законом України «Про планування і забудову територій», «Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт», затв. наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.2000,  «Положення про порядок реконструкції вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень у м. Одесі», затв. рішенням Одеської міської ради № 2153-ХХІІІ від 17.04.2001 року, суд не вбачає факту проведення незаконного будівництва встановленим.    
Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Судовим розглядом справи встановлено, що звертаючись до суду із позовом про зобов`язання ОСОБА_2 , за свій рахунок привести самочинно реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану згідно із планом поверхів будівлі літера „А” по АДРЕСА_2 за № 377 від 14.05.2002 року та зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за свій рахунок привести самочинно реконструйовану квартиру АДРЕСА_3 до попереднього стану згідно із планом поверхів будівлі літера „А” по АДРЕСА_2 , за № 377 від 14.05.2002 року, позивач Малиновська РА ОМР та позивач ОСОБА_1 , яка заявляє вимоги про усунення перешкод в користуванні її власністю, а саме кв. АДРЕСА_9 , зобов`язавши ОСОБА_2 та ОСОБА_6 за свій рахунок привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_5 до попереднього стану, згідно із технічною документацією на квартиру, повинні були довести одну з трьох обставин встановлену ч. 7 ст.  376 ЦК України, а саме, що проведена реконструкція: 
1) суперечить суспільним інтересам; 
2) порушує права інших осіб; 
3) має місце істотне порушення будівельних норм і правил.  
Тільки у разі доведення позивачем та встановлення  судом одного з цих трьох  фактів можливе винесення рішення суду про задоволення позову про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Як вбачається з матеріалі справи, а саме згідно висновку № 9802/23 від 19.03.2013 року Одеського науково – дослідницького інституту судових експертиз, було встановлено, що в ході проведення обстеження, встановлено, що стіна, розташована між житлової кімнатою квартири АДРЕСА_10 , яка належить ОСОБА_2 і житловою кімнатою квартири АДРЕСА_8 , яка належить ОСОБА_3 була самонесучою дерев`яною перегородкою до проведення її заміни на перегородку з блоків газобетону. Самостійний демонтаж, заміна і перенесення перегородки можливий і не є самовільним згідно п.3.2 «Інструкції про проведення технічної інвентаризації» з доповненнями і змінами. Перепланування квартир АДРЕСА_8 та АДРЕСА_10 , розташованих на 1-му поверсі житлового будинку АДРЕСА_2 з урахуванням розташування над ними житлових і підсобних приміщень кв. АДРЕСА_9 можлива. 
Згідно з Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом №127 від 24.05.2001 р, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 р за №582 / 5773 (далі - Інструкція) зі змінами на підставі наказу №404 від 09.08.2012 року Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.09.2012 року за №1538 / 21850, про внесення змін до пункту 3.2 розділу 3 Інструкції і згідно наказу №658 від 28.12.2012 року Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2012 роки за №2212 / 22524 про затвердження змін до Інструкції: «Влаштування перегородок в підсобних приміщеннях, перепланування, пов`язані зі збільшенням житлової або підсобної площі за рахунок демонтажу або влаштування перегородок без Порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок за рахунок площ коридорів та допоміжних приміщень, заміна матеріалу частини стін без збільшення розміру фундаменту, влаштування допоміжних приміщень санвузлів» не є самовільним будівництвом.
Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», відхилення від проекту забудови об`єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об`єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об`єкта нерухомості.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду, що здійснені відповідачами ремонтні роботи і переобладнання квартир АДРЕСА_8 і АДРЕСА_1 не є самочинним будівництво, оскільки:
- на їх здійснення не потребується дозволів;
- роботи здійснювались в межах квартир (без захоплення або використання додаткової землі), без втручання в капітальні (несучі) стіни і внутрибудинкові системи загального користування;
- судовими експертизами і висновками фахівців в галузі будівництва при дослідженні квартир АДРЕСА_8 і АДРЕСА_1 не виявлено порушень будівельних норм та санітарних правил, в тому числі і таких, що загрожують життю та здоров`ю людини, які би стались в наслідок переобладнання квартир і здійснення у них ремонтних робіт.
При цьому, судом також вірно встановлено, що позивачем Малиновскою РА ОМР не надано до суду доказів порушення будівельних норм і правил, а саме технічного стану основних несучих і захищаючих конструктивних елементів після реконструкції, а також відхилення конструктивних і планувальних рішень будівельних, санітарно-технічних і протипожежних нормативних вимог згідно ДБН В. 2.2-15-2005 «Жилі споруди» та вимогам ДБН В. 1.1-7. які були здійсненні при переобладнанні квартир АДРЕСА_8 і АДРЕСА_1 і здійсненні у них ремонту. 
Не надано таких доказів апелянтом Малиновською РА ОМР і під час перегляду справи в суді апеляційній інстанції, зокрема у апеляційній скарзі не зазначено жодного істотного порушення вимог будівельних норм і правил, які були здійснені при переобладнані квартир АДРЕСА_8 и АДРЕСА_1 і при здійсненні у них ремонту. 
Доводи апеляційної скарги Малиновської РА ОМР про те, що відповідачі здійснили самочинну реконструкцію без відповідних дозволів є необґрунтованими, з огляду на те, що згідно із ч. 1 ст. 100 ЖК УРСР виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.
Крім того, за правилами ст. 152 ЖК УРСР, з урахуванням змін, внесених Законом України від 12 лютого 2015 року № 191-VIII/191-19, які набули чинності з 05 квітня 2015 року, виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не  передбачають  втручання  в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що  дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.
Більш того, про те, що здійснені відповідачами роботи з переобладнання та перепланування своїх власних квартир з 05 квітня 2015 року (до вирішення справи по суті) вже не є самовільною реконструкцією, встановлено висновком № 9802/23 судової будівельно-технічної експертизи від 19.03.2013 року, який був зроблений судовим експертом відділу БТ и ЕТД ЛІТВД Гончар Н.В. Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що 
в задоволенні позову Малиновської РА ОМР до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи ОСОБА_1 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про зобов`язання осіб привести самовільно реконструйовані квартири до попереднього стану, слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог.  
Щодо позовних вимог ОСОБА_1  до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди, то апеляційний суд також погоджується в цій частині із висновком місцевого суду, що вказані позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними, з огляду на наступне. 
Судовим розглядом справи встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до суду із заявою про забезпечення доказів шляхом призначення судової будівельно - технічної експертизи.
Так, зокрема ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2012 року була призначена судова будівельно - технічна експертиза. Проте матеріали цивільної справи були повернуті без виконання.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2012 року була призначена судова будівельно - технічна експертиза. До суду наданий висновок ОНІДСЕ №9802/23 гід 19.03.2013 року, в якому експертом ОСОБА_9 встановлено, що причиною незадовільного технічного стану квартири АДРЕСА_9 - є несвоєчасний ремонт власником квартири.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2013 року була призначена судова будівельно - технічна експертиза. Проте матеріали цивільної справи були повернуті без виконання.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2014 року була призначена судова будівельно - технічна експертиза. Проте матеріали цивільної справи були повернуті без виконання.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2014 року була призначена судова будівельно - технічна експертиза. Проте матеріали цивільної справи були повернуті без виконання.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 січня 2015 року була призначена судова будівельно - технічна експертиза. До суду надано 15.04.2015 року висновок будівельно – технічної експертизи Одеського відділення Науково – Виробничого центру ЕКОСТРОЙ від 06.04.2015 року (Том ІІ: а.с. 201-213). 
При цьому, судом встановлено, що згідно висновку № 9802/23 від 19.03.2013 року Одеського науково – дослідницького інституту судових експертиз, було встановлено, що причина незадовільний технічний стан частини квартири АДРЕСА_11 (колишньої квартири АДРЕСА_12 ) - несвоєчасних поточної I ремонт даного приміщення, який повинен виконуватися власником квартири згідно "Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, договору надання комунальних послуг та Житлового Кодексу України. Характер і розмір пошкоджень частини кв. АДРЕСА_4 (колишньої квартири АДРЕСА_13 наведено в таблиці 1. У зв`язку з тим, що незадовільний технічний стан основних конструктивних елементів та оздоблювальних матеріалів частини кв. АДРЕСА_14 виникло не в результаті внутрішньої реконструкції кв. АДРЕСА_8 та АДРЕСА_1 , а в слідстві несвоєчасного виконання поточного ремонту (Том ІІ: а.с. 124-136). 
Разом з тим, відповідно до висновку будівельно – технічної експертизи Одеського відділення Науково – Виробничий центр ЕКОСТРОЙ від 06.04.2015 року, було встановлено, що результати обстеження, дозволяють зробити висновок про фактичний технічний стан частини будівлі житлового будинку АДРЕСА_2 , яке, відповідно до класифікації діючих норм - оцінюється як «незадовільний», з зносом 46%. В результаті обстеження приміщень кв. АДРЕСА_4 (колишньої кв. АДРЕСА_12 ), виявлено основні ушкодження в несучих і огороджувальних конструкціях, елементах і деталях квартири: тріщини різного напрямку у внутрішніх стелях і перегородках шириною розкриття від 1 до 3 мм .; тріщини в штукатурному шарі стелі, сліди замокання на стелі, тріщини в місці примикання перекриття і стін шириною розкриття до 3 мм і інше. В результаті обстеження було встановлено причинно-наслідковий зв`язок між ушкодженнями в кв. АДРЕСА_9 та веденням реконструкції в кв. АДРЕСА_8 , АДРЕСА_1 . З огляду на показане вище технічний стан частини обстежуваних приміщень в кв. АДРЕСА_4 та її окремих елементів конструкцій і деталей, можна зробити наступні висновки: основна частина зафіксованих в даному висновку пошкоджень в несущих і огороджувальних конструкціях кв. АДРЕСА_4 виникла в ході (процесі) виконання робіт по реконструкції приміщень квартири АДРЕСА_8 , 5 розташованих на 1-му поверсі, які, за наявними відомостями, проводилися в процесі виконання робіт по реконструкції кв. АДРЕСА_15 були допущені відхилення від технологічної послідовності виконання робіт, допускалися ударні, механічні дії на конструкції і інше ушкодження, зафіксовані в кв. АДРЕСА_4 , не носять аварійний характер.
Таким чином, в матеріалах справи наявні два висновку експертів які протирічать один одному.
Водночас, матеріалами справи також встановлено, що з метою усунення розбіжностей між висновками № 9802/23 від 19.03.2013 року Одеського науково – дослідницького інституту судових експертиз та висновком будівельно – технічної експертизи Одеського відділення Науково – Виробничий центр ЕКОСТРОЙ від 06.04.2015 року під час слухання справи у суді першої інстанції, судом неодноразово у судові засідання викликалась інженер-фахівець ОСОБА_10 , яка досліджувала квартири. Як з`ясувалась під час судових засідань Єфіменко С.М. не є експертом, її не попереджали про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. 
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись принципу змагальності сторін і не створюючи їм перешкод у процесі доказування обставин, що мають значення для справи, з урахуванням вимог ст. 10 ЦПК України (діючої на момент виникнення відносин), правомірно призначив експертизу установі. 
Слід зазначити, що під час слухання справи у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 також подавала клопотання про проведення будівельно – технічної експертизи (Том ІІІ: а.с. 92), яке в подальшому просила залишити без розгляду. 
Таким чином, матеріалами справи встановлено, що будь-яких доказів на підтвердження того, що дії відповідачів порушують право власності ОСОБА_1 та пов`язані з позбавленням володіння чи користування, або розпорядження квартирою, а також доказів наявності   реальної небезпеки порушення її права власності чи законного володіння зі сторони відповідачів, позивачем до суду надано не було.
Основними доводами апеляційних скарг Малиновської РА ОМР та ОСОБА_1 є те, що суд в обґрунтування ухваленого рішення про залишення без задоволення їх позовів дійшов висновку на підставі лише одного доказу, а саме Висновку № 9802/23 від 19.03.2013 року Одеського науково – дослідницького інституту судових експертиз, однак не взяв до уваги обставини встановлені іншим висновком, а саме висновком будівельно – технічної експертизи Одеського відділення Науково – Виробничий центр ЕКОСТРОЙ від 06.04.2015 року.
Проте вказані доводи апелянтів є необґрунтованими, оскільки як вже було встановлено судом висновок будівельно – технічної експертизи Одеського відділення Науково – Виробничий центр ЕКОСТРОЙ від 06.04.2015 року складено не експертом, а інженером – спеціалістом. При цьому, як встановлено судом вказаний висновок містить чимало невідповідностей і розбіжностей. 
Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди з відповідачів, то суд обґрунтовано вважав дану вимогу не обґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Відповідно  до положень Конституції України, зокрема статей  32,  56,  62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.  
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна, відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.
Позивачка в наданій до суду позовній заяві зазначала, що моральні страждання, яких вона зазнала, полягали в тому, що останній час вона знаходиться у нервовій напрузі, дуже боляче переживає, змушена відвідувати різні інстанції, гаяти час та здоров`я на вирішення цієї ситуації, стала нервовою та збудженою, що негативно відбилося на взаємовідносинах в сім`ї.
Відповідно до  чинного  законодавства  моральна шкода може полягати, зокрема:  у  приниженні  честі,  гідності,  престижу або ділової репутації,  моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні  права  власності   (в   тому   числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з  незаконним  перебуванням  під слідством і судом,  у порушенні  нормальних життєвих   зв`язків   через   неможливість продовження  активного  громадського життя,  порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Однак, ОСОБА_1 не було доведено в чому саме полягали її моральні страждання та яким чином вони негативно відобразились на стані її здоров`я, у зв`язку із чим суд правомірно вважав, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, та незгоди з висновками суду першої інстанції. Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,–
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради– залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи ОСОБА_1 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про зобов`язання осіб привести самовільно реконструйовані квартири до попереднього стану, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 05.07.2021 року.

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда