Головуючий у І інстанції Висоцька Г.В.	
Провадження №  22-ц/824/7736/2021	 	 	 	                                            Доповідач у 2 інстанції  Матвієнко Ю.О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
      09 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
Головуючого судді:      Матвієнко Ю.О.,
суддів:                            Мельника Я.С., Гуля В.В.,
за участю секретаря:     Ковтун М.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення авансу та моральної шкоди,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в якому, уточнивши позовні вимоги, зменшивши їх розмір та змінивши підставу позову, просила стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 112 800 грн. 00 коп., що є еквівалентом 4 000,00 доларів США, які були передані нею на користь ОСОБА_1 15 березня 2019 року у якості завдатку відповідно до п. 2.2 попереднього договору від 15 березня 2019 року. Також позивач просила стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 завдану їй моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. 00 коп. та понесені нею по справі судові витрати у розмірі 10 000 грн. 00 коп. за надану правову допомогу. 
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалась на те, що 15 березня 2019 року між сторонами було укладено та підписано в простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 109,0 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та двох земельних ділянок: площею 0,1000 га, кадастровий номер: 3223110100:01:052:0036, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку; площею 0,040 га кадастровий номер 3223110100:01:052:____, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. За умовами даного договору сторони зобов`язались в термін до 01квітня 2019 року заключити договір купівлі-продажу зазначених об`єктів. Позивач особисто передала кошти в розмірі 4 000,00 доларів США ОСОБА_1 
27 березня 2019 року приватним нотаріусом була складена та посвідчена нотаріальна заява про отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 30 000,00 доларів США. Однак, на момент державної реєстрації прав на житловий будинок, продавці не повідомили покупця про обставини, які унеможливлюють укладення договору купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, а саме, наявність обтяження- арешту нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 . 
За вказаних обставин укладення договору купівлі-продажу не відбулосяі в даний час житловий будинок проданий іншій особі. Враховуючи викладене, позивач і просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь передані нею останній кошти у розмірі 4 000,00 доларів США у національній валюті на день ухвалення рішення.
Крім того, позивач у позові посилалась на те, що їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із порушенням її прав та законних інтересів, як покупця, та введення її в оману щодо прихованих недоліків об`єкту нерухомості та фактичної неможливості укладення договору в зв`язку із існуючими обтяженнями на нерухоме майно, які не дали змоги у законний спосіб відчужити майно та виконати умови попереднього договору. Душевні страждання негативно вплинули і на стан здоров`я позивача, оскільки у неї було діагностовано онкологічне захворювання, внаслідок якого її було прооперовано. Розмір завданої їй моральної шкоди позивач оцінила у 30 000,00 грн., які також просила стягнути з відповідачів на свою користь.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26 лютого 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 111 539,04 грн., що є еквівалентом 4 000 доларів США, які були передані ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - 15 березня 2019 року за попереднім договором.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_2 судові витрати, що полягають у наданні правової допомоги, в розмірі 10 000 грн.  
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь держави судовий збір у розмірі 1 115 грн. 39 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати в частині солідарного стягнення грошових коштів в розмірі 111 539 грн. 04 коп., що є еквівалентом 4 000 доларів США та судових витрат в розмірі 11 115 грн. 39 коп. та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 
Обгрунтовуючи скаргу, посилалась на те, що судом стягнуто кошти з відповідачів на підставі п.4.1. укладеного між сторонами попереднього договору. При цьому, суд залишив поза увагою п.4.2. попереднього договору від 15 березня 2019 року, яким встановлено, що «у випадку невиконання обов`язків покупця, зазначених в п.1.1 та 3.2 даного договору, завдаток переходить у власність продавця». При цьому, договір купівлі-продажу не був укладений саме по вині позивача, про що нею зазначено у заяві від 08 квітня 2019 року, тобто позивачем, як покупцем, порушено п. 3.2 попереднього договору, який встановлював обов`язок позивача, як покупця, підготуватись до укладення основного договору (розрахунки за оберт нерухомості), що позивачем здійснено не було. Оскільки договір купівлі-продажу не був укладений саме по вині позивача, з урахуванням умов попереднього договору, сума коштів, сплачена позивачем, залишається у відповідачів згідно ст. 571 ЦК України.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Гаврюшенко Д.В., заперечив проти задоволення скарги відповідача, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, стягнувши при цьому з апелянта ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, що полягають у наданні правової допомоги в суді апеляційної інстанції, у розмірі 8 000 грн. 00 коп. 
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кулініченко Г.В., апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.
Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Гаврюшенко Д.В., в апеляційному суді проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечив та просив скаргу залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 лютого 2021 року - без змін, як законне та обґрунтоване.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.    
Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду переглядається апеляційним судом в межах доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1 в частині солідарного стягнення з неї та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів та судових витрат. Рішення суду в частині відмови у стягненні моральної шкоди апеляційним судом не перевіряється, оскільки не є предметом апеляційного оскарження. 
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 15 березня 2019 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , як продавцями з однієї сторони, та ОСОБА_2 , як покупцем з іншої сторони, укладено попередній договір (а.с.14).
Відповідно до п.1.1., 1.1.1., 1.1.2., 1.1.3. попереднього договору сторони зобов`язуються в термін до 01 квітня 2019 року заключити договір купівлі-продажу будинку загальною площею 109,0 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3223110100:01:052:0036, та земельної ділянки площею орієнтовно 0,040 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3223110100:01:052:____.
Як вбачається з п.4.1. попереднього договору, у разі односторонньої відмови продавця від укладення основного договору, неподання ним документів, необхідних для нотаріального завірення, за наявності інших обставин, внаслідок яких основний договір не буде укладений з вини продавця, продавець зобов`язується негайно, але не пізніше 3-х днів після останнього, передбаченого для укладання основного договору, повернути суму завдатку покупцю: 4 000 (чотири тисячі) доларів США і відповідно до ст. 571 ЦК України додатково сплатити суму у розмірі завдатку 4 000 (чотири тисячі) доларів США на день укладання цього договору, 50% від якої - 2000 (дві тисячі) доларів США покупець передає фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 ичу, в якості оплати за виконані послуги.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, накладено обтяження, а саме арешт нерухомого майна, предмет обтяження - все майно власника ОСОБА_1 станом на 01 квітня 2020 року. Обтяження знято шляхом внесення змін у відповідні реєстри - 04квітня 2019 року.
З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно також вбачається, щожитловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , станом на день розгляду справи, належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування житлового будинку від 01 жовтня 2020 року.
Факт неукладення між сторонами договору купівлі-продажу будинку та земельних ділянок, як і факт отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 суми коштів згідно п. 4 попереднього договору, сторонами було визнано під час розгляду справи в суді. 
Ухвалюючи рішення в частині стягнення на користь позивача сплачених нею за попереднім договором від 15 березня 2019 року сум, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що платіж, переданий ОСОБА_2 ОСОБА_1 за попереднім договором, є авансом та підлягає поверненню власникові в розмірі 111 539,04 грн., що еквівалентно 4 000,00 доларів США, незалежно від причин, за якими не був укладений основний договір купівлі-продажу.
Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.
Частиною першою  статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. 
Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.
Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.
Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 296/10217/15-ц.
Враховуючи вищевикладене, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивача переданої нею за попереднім договором суми авансу у розмірі 111 539,04 грн., що еквівалентно 4 000,00 доларів США, зважаючи на факт неукладення між сторонами договору купівлі-продажу. При цьому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ця сума не підлягає поверненню, колегією суддів відхиляються, як такі, що не ґрунтуються на нормах діючого матеріального права.
Дійшовши правильного висновку про стягнення суми авансу на користь позивача, суд першої інстанції помилково стягнув цю суму у солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , тоді як аванс повинен бути стягнутий лише з ОСОБА_1 , яка і отримала ці кошти від ОСОБА_2 за попереднім договором, що встановлено судом та не заперечувалося сторонами.
Оскільки позовні вимоги про стягнення авансу підлягають задоволенню лише щодо ОСОБА_1 , відповідно з неї на користь позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені останньою витрати за надану правову допомогу у розмірі 10 000 грн., а також судовий збір в дохід держави у розмірі 1 115 грн. 39 коп., факт понесення яких підтверджується належними та допустимими доказами, наявними у справі. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.     
Оскільки суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про задоволення позову в частині стягнення на користь ОСОБА_2 авансу в розмірі 111 539,04 грн., що є еквівалентом 4 000,00 доларів США, та в частині стягнення судових витрат на загальну суму 11 115 грн. 39 коп., помилково стягнув ці суми у солідарному порядку з обох відповідачів, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення вищевказаних вимог позивача лише щодо відповідача ОСОБА_1 . 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Гаврюшенко Д.В. просив стягнути з апелянта ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за надану правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн. 
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, понесених позивачем під час розгляду справи апеляційним судом, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Такої ж думки дотримується Верховний суд у постановах від 13 червня 2018 року по справі № 757/47925/15-ц та від 19 вересня 2018 року по справі № 361/6253/16-ц.
До відзиву на апеляційну скаргу представником позивача долучено: попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи Київським апеляційним судом (а.с.191-192); детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (а.с.193-194); акт приймання-передачі робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 23 червня 2021 року (а.с.195); копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №8 від 22 липня 2020 року (а.с.196-197); додаток №1 від 23 червня 2021 року до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №8 від 22 липня 2020 року (а.с.198) та копію прибуткового касового ордеру №2 від 23 червня 2021 року про сплату ОСОБА_2 за договором про надання правової допомоги адвокату Гаврюшенку Д.В. 8 000,00 грн. (а.с.199).
Таким чином, позивачем подано до апеляційного суду належні та допустимі докази на підтвердження факту понесеннянею витрат нанадання правничої допомоги.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витратина підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West AllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.     
Враховуючи те, що судове рішення апеляційним судом ухвалено на користь позивача, а нею по справі понесено судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу, що підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами, вимога представника позивача про стягнення цих витрат є обґрунтованою та підлягає до задоволення шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 понесених нею витрат за надану правову допомогу у розмірі 8 000 грн., який відповідає критеріям доведеності, розумності та співмірності.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - задовольнити частково.
 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 лютого 2021 року - скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 .
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 111 539 грн. 04 коп., що є еквівалентом 4 000,00 доларів США, та понесені по справі судові витрати за надану правову допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп.
 
Стягнути з  ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 115 грн. 39 коп.
 
У задоволенні позовних вимог щодо  ОСОБА_3 - відмовити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 8 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
 
Головуючий:  
 
Судді: