Ухвала    
 
10 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 497/1017/20
провадження № 61-14172 ск21 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Болградського районного суду Одеської області від 26 листопада 2020 рокута постанову Одеського апеляційного суду                 від 02 серпня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, ОСОБА_2 , державний реєстратор відділу державної реєстрації при виконавчому комітеті Болградської міської ради Одеської області Галамай Ольга Євгенівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування запису про державну реєстрацію права власності та відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 26 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду   від 02 серпня 2021 року, позов  ОСОБА_1  задоволено частково.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , скасовано рішення державного реєстратора від 24 липня 2020 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 вказаної квартири та припинено її право власності на вказане житлове приміщення. В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн відмовлено.
До Верховного Суду 19 серпня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з огляду на таке.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених                     статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Щодо підстав касаційного оскарження
Відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено  підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
Заявник у касаційній скарзі виокремив таку підставу касаційного оскарження як пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, неврахування правових висновків викладених у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 554/10202/13-ц, постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9. Крім того, зазначає, що суди попередніх інстанцій неповно дослідили матеріали справи та не надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Верховний Суд констатує, що касаційна скарга не містить належних підстав подачі касаційної скарги, з огляду на таке.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно із підпунктом 7 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.
Відповідно до частини другої статті 392 ЦПК України, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні; у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій враховують висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду та Верховного Суду України.
Чинними правилами процесуального права не передбачено обов`язку застосування судами різних інстанцій правових висновків Пленуму Верховного Суду України, викладених у постановах згаданого суду, однак у касаційній скарзі заявник підставою касаційного оскарження зазначає не врахування судами постанови Пленуму Верховного Суду України                        від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».
Разом з тим, заявник посилаючись на пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України в касаційній скарзі не обґрунтовує від якого правового висновку слід відступити, в якій конкретно постанові Верховного Суду він викладений.
Також заявник у касаційній скарзі посилається, що суди не врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 554/10202/13-ц та неповне дослідження доказів, однак не виокремлює підстави касаційного оскарження, наведені у пунктах 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України, що не є виконанням вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав оскарження.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження з визначенням конкретного пункту (пунктів) 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав). Також надіслати на адресу суду копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Оскільки подана касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, її слід залишити без руху та запропонувати заявнику усунути недоліки.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Болградського районного суду Одеської області від 26 листопада 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду                 від 02 серпня 2021 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до 11 жовтня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        О. В. Білоконь