ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5576/21 Справа № 206/5106/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Маштак К. С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого- судді Демченко Е.Л. 
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 березня 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

в с т а н о в и л а:

       У листопаді 2020 року акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” (далі – АТ КБ “ПриватБанк”) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що між АТ КБ “ПриватБанк” та ОСОБА_1 09 листопада 2007 року було укладено договір б/н, відповідно до умов якого, останній отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
       Зазначали, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та "Тарифами" складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві.
       Вказували, що відповідно до п.п.3.2,3.3 договору клієнт надав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, у зв`язку з чим в подальшому кредитний ліміт було збільшено до 19 000 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.
       Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустив значне порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 11 жовтня 2020 року виникла заборгованість у загальному розмірі 41 107,91 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 25 435,97 грн.; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України в розмірі 9 142,32 грн.; заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 6 529,62 грн., а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним договором без номеру від 09 листопада 2007 року, станом на 11 жовтня 2020 року, у загальному розмірі 41 107,91 грн.
       Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 березня 2021 року  позов АТ КБ “ПриватБанк” задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь АТ КБ “ПриватБанк” заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 листопада 2007 року в розмірі — 31 965,59 грн., яка складається з наступного: 25 435,97 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредита; 6 529,62 грн. – нарахована пеня. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі встановлено обставини, які мають значення для розгляду справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що відзив, який наявний в матеріалах справи, він не підписував, з його змістом не ознайомлювався, дозволу на його подання адвокату Лабойко І.М. не надавав. Зазначає, що адвокат неправомірно визнала цим відзивом факт підписання ним кредитного договору, адвокат діяла всупереч його інтересів та в інтересах позивача. Судом першої інстанції не було досліджено оригіналу заяви. Вважає, що з боку позивача наявні шахрайські дії з метою стягнення з відповідача неіснуючого боргу на основі підробленої ксерокопії заяви. Крім того, матеріали справи не містять належних документів на підтвердження повноважень представників банку.
       Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 позивач по справі не скористався. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 41 107,91 грн., та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з огляду на наступне.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено, що 09 листопада 2007 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву. 
       Відповідно до заяви позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 300 грн. на платіжну картку № НОМЕР_1 зі строком дії карти — 4 роки та сплатою відсотків в розмірі 1,9 % на місяць з розрахунку 360 днів у році. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві (а.с. 20).
       Крім того, позивачем до матеріалів позову додано довідку про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 09 листопада 2007 року, якою встановлено 55 днів строку пільгового періоду, базову відсоткову ставку в розмірі 1,9 % на місяць із розрахунку на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів на рік, розмір щомісячного платежу в розмірі 7% заборгованості, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, де пеня = базова відсотка ставка по договору /30 - нараховуються за кожен прострочення кредиту + 1% від заборгованості, але не менше 10 грн./ 2 долари на місяць, яка нараховується 1 раз на місяць, при нарахуванні прострочення по кредиту або процентів 5 та більше днів при появі прострочення на суму більшу 50 грн. / 10 доларів (а.с. 20).
       Станом на 11 жовтня 2020 року виникла заборгованість у загальному розмірі 41 107,91 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 25 435,97 грн.; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України в розмірі 9 142,32 грн.; заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 6 529,62 грн.
       Задовольняючи частково позов АТ КБ “ПриватБанк”, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору, зокрема, щодо розміру кредиту, валюти кредитування, відсоткової ставки за кредитним договором, а також порядку сплати кредиту, при підписанні цього договору позичальник ознайомився та погодився з його умовами, а саме: отримав кредит та використав його за цільовим призначенням, тим самим не заперечував щодо умов договору, крім того, не оскаржував та виконував умови договору протягом тривалого часу. Крім того, відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить умови щодо сплати пені у разі несвоєчасного погашення заборгованості. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 09 листопада 2007 року в розмірі 31 965,59 грн., яка складається з наступного: 25 435,97 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредита; 6 529,62 грн. – нарахована пеня. В той же час, вважав, що не підлягають стягненню відсотки, нараховані на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України в розмірі 9 142,32 грн., оскільки відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитора нараховувати відсотки згідно частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, виникає у випадку закінчення строку дії договору або пред`явлення вимоги до боржника про дострокове виконання зобов`язання.
       Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
       Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Частиною 4 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
       Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
       За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Колегією суддів встановлено, що дійсно згідно анкети-заяви від 09 листопада 2007 року відповідач отримав у банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 300 грн. на кредитну картку з номером НОМЕР_1 із сплатою відсотків за користування кредитними кошти строком на 4 роки.
       Як вказує банк у своєму позові, підписавши анкету-заяву банк отримав право на встановлення будь-якого розміру кредитного ліміту без згоди на це позичальника, у зв`язку з чим розмір кредитного ліміту було збільшено до 19 000 грн., що згідно правової позиції банку підтверджується довідкою про встановлення на картковий рахунок кредитного ліміту, в той же час з такими доводами банку погодитися не можна з огляду на те, що вказана довідка не може бути належним доказом на підтвердження збільшення розміру кредитного ліміту, оскільки не містить підпису позичальника, а також істотних реквізитів офіційного документу, зокрема дати її складення, даних особи, що її склала, печатки банківської установи.
       Крім того, доводи банку про встановлення відповідачу кредитного ліміту в розмірі 19 000 грн. спростовується випискою банку по картковим рахункам відповідача, відповідно до якої інформація про встановлення на кредитну картку №  НОМЕР_1 кредитного ліміту у зазначеному банком розмірі відсутня.
       Таким чином, зважаючи, що згідно розрахунку банку заборгованість за поточним тілом кредиту відсутня, в той же час прострочене тіло кредиту, яке просить стягнути на свою користь банк, згідно системного аналізу положень Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та ч.1 ст.1054 ЦК України за своєю суттю є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти, заборгованість за простроченим тілом кредиту та нараховані на зазначену суму відсотки до стягнення не підлягають. 
       Зазначене зокрема підтверджується тим, що згідно анкети-заяви відповідачу було надано кредитний ліміт в розмірі 300 грн., в той час як прострочене тіло кредиту перевищує вказану суму та становить 25 435,97 грн.,  що окрім іншого перевищує і суму в 19 000 грн., на які посилається банк як на фактично надані грошові кошти.
       Обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими згідно статті 625 ЦК України та пені, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору, а також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового кредиту», яка згідно доводів банку підписана відповідачем.
       Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов
та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника)
і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
       В позові АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що підписуючи анкету-заяву відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а отже виявив згоду на укладення кредитного договору, проте Умови та Правила надання банківських послуг, Витяг з тарифів банку, не містять підпису ОСОБА_1 тому відсутні підстави вважати, що останній був ознайомлений із ними.
       При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг
з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач ОСОБА_1 , ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».
       Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови
та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі
№ 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
       Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період – з часу виникнення спірних правовідносин (09 листопада 2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12 листопада 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
       Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.
       Доводи банка про встановлення розміру пені за прострочення зі сплати коштів за користування кредитом в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового кредиту», підписаній ніби-то відповідачем, то колегія суддів не може взяти до уваги вказаний доказ, оскільки відповідна заява дійсно хоча і містить підпис та збігається з датою підписання анкети заяви, проте з вказаної довідки встановити особу підписанта неможливо, оскільки остання не містить будь-яких реквізитів укладеного кредитного договору чи анкетних даних позичальника, що зводиться до припущення підписання вказаної довідки саме ОСОБА_1 .
       Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не підлягають стягненню відсотки, нараховані на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України в розмірі 9 142,32 грн., оскільки відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
       Таким чином, оскільки з дійсним позовом банк звернувся в листопаді 2020 року, відомості про звернення до позичальника із заявою про дострокове погашення заборгованості відсутні, в той час як проценти згідно статті 625 ЦК України нараховані за період з листопада 2019 року по березень 2020 року, колегія суддів погоджується з висновками про відсутність підстав для стягнення суми, нарахованої згідно статті 625 ЦК України.
       Крім того, колегія суддів зауважує, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не містить відомостей про нарахування позичальнику відсотків згідно статті 625 ЦК України.
       Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підтверджень у матеріалах справи, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а підписана невстановленою особою довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового кредиту» не є належним та допустимим доказом узгодження між сторонами умов кредитування, зокрема розміру пені.
       Доводи апелянта ОСОБА_1 щодо недоведеності факту підписання ним анкети-заяви від 09 листопада 2007 року, а також неотримання відповідачем грошових коштів, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки клопотання про проведення почеркознавчої експертизи стороною відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявлялося, при цьому факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів банку підтверджується поясненнями представників відповідача в судовому засіданні 05 березня 2021 року, зокрема ОСОБА_2 , повноваження на представництво якої відповідачем не оспорюється.
       Крім того, не можуть бути взяті до уваги доводи апелянта щодо відсутності належних повноважень представників позивача, оскільки це спростовується матеріалами справи, відповідно до яких, повноваження представників АТ КБ “ПриватБанк” - Меркулової В.В. та ОСОБА_3 підтверджується довіреностями, виданими банком (а.с. 34,179 зворот - 180).
       Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, допустився порушення норм матеріального права відмовляючи в задоволенні позову, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
       Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті).
       Згідно пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
       Зважаючи, що відповідач ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю І групи, звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, враховуючи результат розгляду даної справи, з відповідача акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 153 грн.
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

       п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

       Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

       В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

       Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на користь держави судові витрати в розмірі 3 153 грн.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 14 липня 2021 року.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

        Судді:                                                 Куценко Т.Р. 

Макаров М.О.