ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 р. 	Справа № 520/6550/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2021, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків,  по справі № 520/6550/21
за позовом               ОСОБА_1  
до              Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку                      
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Харківського Зонального відділу Військової служби правопорядку (далі – відповідач), в якому просив:
визнати протиправними дії Харківського Зонального відділу Військової служби правопорядку, які полягають у необ`єктивному розгляді звернення ОСОБА_1 від 17 листопада 2020р., відповідь на яке оформлено листом Харківського Зонального відділу Військової служби правопорядку від 06.04.2021р. за №1218;
зобов`язати Харківський Зональний відділ Військової служби правопорядку повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 17 листопада 2020р. та в процесі розгляду звернення перевірити та встановити чи вчинялися ОСОБА_1 правопорушення у період проходження ним військової служби та чи є його поранення та контузії наслідком вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення, вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю;
зобов`язати Харківський Зональний відділ Військової служби правопорядку відповідно до ст. 382 КАС України подати у 15-денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі № 520/6550/21 адміністративний позов залишено без задоволення.
Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 року у справі №520/6550/21 та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції не застосовано норми права, які регулюють спірні відносини, а саме п. 1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про військову службу правопорядку у Збройних силах України». Крім того, позивач зазначає, що він звернувся до відповідача із зверненням (заявою), яке відповідає  вимогам Закону України «Про звернення громадян», а тому повинно бути прийнято, всебічно та повно розглянуто у встановлені законом строки, та за наявності для того підстав, суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого входить вирішення спірного питання, повинен вжити усіх передбачених законом заходів для поновлення порушеного права особи та усунення причин та умов, які сприяли порушенням. 
Позивач зазначає, що належним способом відновлення порушеного його права є саме задоволення позовних вимог про: визнання протиправними дії Харківського Зонального відділу Військової служби правопорядку, які полягають у необ`єктивному розгляді звернення ОСОБА_1 від 17 листопада 2020р., відповідь на яке оформлено листом Харківського Зонального відділу Військової служби правопорядку від 06.04.2021р. за №1218; зобов`язання Харківський Зональний відділ Військової служби правопорядку повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 17 листопада 2020р. та в процесі розгляду звернення перевірити та встановити чи вчинялися ОСОБА_1 правопорушення у період проходження ним військової служби та чи є його поранення та контузії наслідком вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення, вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю; зобов`язання Харківський Зональний відділ Військової служби правопорядку відповідно до ст. 382 КАС України подати у 15-денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.
У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що заявник проходив військову службу у період 15.05.1984р. - 30.05.1986р. в Прикордонних військах КДБ СРСР та брав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан. На підставі довідки МСЕК серії 12 ААА № 106986 від 15.08.2016р. заявнику підтверджено 3 групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, і захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2021р. та залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2021 року у справі №520/1074/21, позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. Визнана протиправною бездіяльність Харківського Зонального відділу Військової служби правопорядку, яка полягає у незапрошенні адвоката Гур`єва Юрія Макаровича на розгляд заяви ОСОБА_1 від 17 листопада 2020 року, адресованої Харківському Зональному відділу Військової служби правопорядку. Зобов`язано Харківський Зональний відділ Військової служби правопорядку повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17 листопада 2020 року адресовану Харківському Зональному відділу Військової служби правопорядку з дотриманням вимог ст. 18 та 19 Закону України “Про звернення громадян” з урахуванням висновків суду; у решті вимог позов було відхилено.
17.11.2020р. позивач звернувся до Харківського Зонального відділу Військової служби правопорядку, в якому просив перевірити та виявити вчинення кримінальних правопорушень, вчинення адміністративних правопорушень, вчинення дисциплінарних правопорушень, отримання поранення та контузії унаслідок вчинення злочину або адміністративного делікту, отримання поранення та контузії унаслідок вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного ти токсичного сп`яніння, отримання поранення та контузії унаслідок навмисного спричинення тілесного ушкодження чи іншої шкоди здоров`ю.
В своєму листі від 05.04.2021р. №1218, відповідачем на зазначене звернення, та на виконання рішення суду була надана відповідь, де указано, що проведення перевірки унеможливлено відсутністю будь-яких документів на території Держава Україна та прийняттям постанови КМУ від 06.02.2019р. №75.
Не погодившись із наданою Харківським Зональним відділом Військової служби правопорядку відповіддю, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушень закону в оскарженому волевиявленні Харківського Зонального відділу Військової служби правопорядку від 05.04.2021 року, вчиненому за наслідками розгляду письмового звернення заявника.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб -на свій вибір.
У відповідності до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально - економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Статтею 3 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Зокрема, скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Згідно зі ст.5 Закону України "Про звернення громадян", звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення може бути усним чи письмовим.
Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.
Згідно зі ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку надається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року №2657-XII (далі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Статтею 20 зазначеного Закону № 2657-XII визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація (стаття 21 Закону № 2657-XII).
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначається Законом України “Про доступ до публічної інформації” від 13.01.2011р. №2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).
Статтею 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно з ч. 1  статті 2 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.
Згідно зі статтею 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації", суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Відповідно до ч.1 ст. 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (стаття 5 Закону 2939-VI).
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Частиною першою статті 22 Закону 2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, зокрема, в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит (пункт 1); інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону (пункт 2).
Матеріалами справи встановлено, що 17.11.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою, в прохальній частині якої позивач просив:
1. Перевірити та виявити чи вчинялись ОСОБА_1 у період проходження його військової служби кримінальні, адміністративні та дисциплінарні правопорушення, а також під час отримання ним поранення та контузії у період проходження військової служби.
2. В процесі розгляду даного звернення перевірити та встановити чи є поранення та контузії позивача наслідком:
2.1. Вчинення ОСОБА_1  злочину або адміністративного правопорушення?
2.2. Вчинення позивачем дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння?
2.3. Навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю?
Бажав взяти участь у розгляді даного звернення через свого представника - адвоката Уманця Андрія Ігоровича.
Відповідач в своєму листі від 06.04.2021 року № 1218 на адресу позивача та його представника надав відповідь, в якій зазначено, що проведення перевірки унеможливлено відсутністю будь-яких документів на території Держави Україна та прийняттям постанови КМУ від 06.02.2019р. №75. Також зазначено, що Військова служба правопорядку у Збройних Силах України створена 07.03.2002 та не є правонаступником будь-якого правоохоронного органу.
Колегія суддів зазначає, що в розумінні ст.13 Закону №2939-VI Харківський Зональний відділ Військової служби правопорядку – це орган державної влади, що є  розпорядником публічної інформації. 
Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом у період функціонування Союзу Радянських Соціалістичних Республік у складі військової частини Прикордонних військ Комітету Державної безпеки при Раді Міністрів СРСР, дислокованої поза межами Української Радянської Соціалістичної Республіки.
Вказане свідчить про те, що у справах Військової служби правопорядку, як органу державної влади України, відсутні документи про стан додержання заявником законності, у тому числі і військової дисципліни за цей період.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що позивач звернувся до відповідача із зверненням (заявою), яке відповідає  вимогам Закону України «Про звернення громадян», однак Харківським Зональним відділом Військової служби правопорядку вказане звернення було розглянуте необ`єктивно, колегія суддів зазначає.
З наданої відповіді відповідача від 06.04.2021 року № 1218, вбачається, що в розпорядженні органу публічної адміністрації України відсутні будь-які об`єктивні відомості з питань, поставлених позивачем, оскільки документальні матеріали функціонування військової частини Прикордонних військ Комітету Державної безпеки при Раді Міністрів СРСР, дислокованої поза межами Української Радянської Соціалістичної Республіки, періоду існування Держави Союзу Радянських Соціалістичних Республік, за загальним правилом, не знаходяться в розпорядженні держави Україна.
Отримання Відділом ВСП цих матеріалів від органів державної влади Російської Федерації об`єктивно суттєво ускладнено як приписами постанови Кабінету Міністрів України  від 06.02.2019 р. №75, так і значним проміжком часу, що минув від подій 1984-1986 років.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким  чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувані позивачем дії Харківського Зонального відділу Військової служби правопорядку, які полягають у необ`єктивному розгляді звернення ОСОБА_1 від 17 листопада 2020р., не знаходить ознак неправомірності та відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.
Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а отже підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст.245, 246, 250, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -      
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 по справі № 520/6550/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	О.М. Мінаєва 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський