УХВАЛА

13 вересня 2021 року 
м. Київ
справа №826/22116/15
адміністративне провадження № К/9901/32072/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача          Бевзенка В.М.,
суддів:                    Стрелець Т.Г., Шарапи В.М.,
перевіривши касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2021 у справі № 826/22116/15 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У 2015 році ОСОБА_2 (далі - позивачка) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича (далі - відповідач), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), у якому просила:
- зобов`язати відповідача, який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду щодо виплати відшкодування у сумі 193 000 грн за договором банківського рахунку № 23796-34, укладеним 17.03.2015 між ПАТ "Банк Київська Русь" та позивачкою;
- зобов`язати відповідача надати додаткову інформацію про виплату позивачці за договором банківського рахунку № 23796-34, укладеним 17.03.2015 між ПАТ "Банк Київська Русь" та позивачкою, відшкодування у сумі 193 000 грн за рахунок Фонду;
- зобов`язати Фонд включити позивачку до загального реєстру вкладників ПАТ "Банк Київська Русь", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у цій справі ухвалив розглянути її та розглянув за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.04.2021, задоволено клопотання ОСОБА_1 про заміну позивачки її правонаступником та замінено позивачку у справі ОСОБА_2 на її правонаступника ОСОБА_1 .
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.04.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2021, позов задоволено частково, внаслідок чого:
- зобов`язано відповідача надати до Фонду додаткову інформацію щодо позивачки, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" за рахунок Фонду, за договором банківського рахунку від 17.03.2015 № 23796-34 із зазначенням суми відшкодування у розмірі 195 000 грн;
-у іншій частині позову відмовлено.
28.08.2021 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга відповідача, у якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2021 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд зазначає таке.
Щодо поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Водночас, згідно з частиною 2 статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Суд установив, що передбачений зазначеною статтею строк на касаційне оскарження не пропущений, оскільки повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції скаржник отримав 29.07.2021, що підтверджується ідентифікатором поштового відправлення доданим до касаційної скарги.
За наведених обставин та беручи до уваги надані на їхнє підтвердження докази, Суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції та про наявність підстав для його поновлення.
Щодо підстав касаційного оскарження судових рішень.
За змістом частини 4 статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Відповідач, як на підстави касаційного оскарження посилається на пункт 1 частини 4, підпункти «а», «в» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України та зокрема указує, що судами першої та апеляційної інстанції не було враховано висновок Верховного Суду викладений у постанові Верховного Суду від 04.06.2018 у справі № 598/1704/16-ц щодо застосування у подібних правовідносинах приписів ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Також скаржник зазначає про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Надаючи належну оцінку доводам касаційної скарги, Суд зазначає таке.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині 1 статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Зокрема, у справах № 826/151/15 та № 810/449/16 предметом розгляду Верховним Судом було:
- визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Фонду щодо невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами на підставі договору банківського вкладу з фізичною особою;
- зобов`язання уповноваженої особи Фонду включити позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду з належною сумою на підставі договору банківського вкладу з фізичною особою.
У зазначених справах Верховного Суду зокрема досліджувались питання нікчемності правочинів вчинених за участі фізичної особи відповідно до статті 38 Закону України «Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і спірні правовідносини у справі № 826/22116/15 та у справах № 826/151/15, № 810/449/16 є подібними.
Доводи скаржника стосовно неврахування правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04.06.2018 у справі № 598/1704/16-ц, не заслуговують на увагу, оскільки Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
Мотиви судів першої та апеляційної інстанцій узгоджуються з висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 18.08.2021 у справі № 810/449/16 та від 08.09.2021 у справі № 826/151/15 і Суд не вбачає підстав для відступу від таких.
Враховуючи наявність правових висновків Верховного Суду, викладених у вищевказаних постановах щодо застосування норм права у подібних правовідносинах у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись положеннями частини 2 статті 329 та пункту 6 частини 1 статті 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Поновити Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" пропущений строк на касаційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.04.2021 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2021 у справі № 826/22116/15.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2021 у справі № 826/22116/15.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Бевзенко
Судді                                                                                                              Т.Г. Стрелець
                                                                                                              В.М. Шарапа