Ухвала
 
09 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 554/619/21
провадження № 61-12298ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 16 березня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними результатів конкурсу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати недійсними результати конкурсу на зайняття вакантної посади керівника макрорегіонального управління «Центральне» Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), який був проведений АТ КБ «ПриватБанк».
 
Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що він є директором Полтавського головного регіонального управління АТ КБ «ПриватБанк». 09 жовтня 2020 року він отримав повідомлення про те, що в банку буде проведена реорганізація регіональної мережі, яка передбачає створення макрорегіональних управлінь замість існуючих у регіонах філій та управлінь. 30 жовтня 2020 року він отримав повідомлення про оголошення конкурсу на зайняття новостворених вакантних посад керівників макрорегіональних управлінь. 10 листопада 2020 року він направив на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 своє резюме та мотиваційний лист, вказавши, що претендує на посаду керівника макрорегіонального управління «Центральне». Після цього йому надійшло повідомлення про те, що документи отримані, а пізніше - повідомлення про участь у другому етапі конкурсу із запрошенням на співбесіду з компанією «Odgers Berndtson» через відеоконференцію у додатку ZOOM зі складанням тесту з аналізу вміння працювати із числовою інформацією та здібностей до системного мислення. Співбесіда відбулася 20 листопада 2020 року о 15 год. 30 хв. в додатку ZOOM зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Він не отримав інформації про те, що вказані особи дійсно є працівниками компанії «Odgers Berndtson», а тому вирішив перевірити інформацію на офіційному сайті компанії, однак не виявив цих осіб у розділі «Офіс в Україні» в списку консультантів. 07 грудня 2020 року йому було повідомлено, що його кандидатура погоджена до фінального етапу конкурсу на посаду Керівника Макрорегіонального управління. 23 грудня 2020 року відбувся фінальний етап  конкурсу, однак попри велику кількість керівників банку, які брали участь в цьому етапі, АТ КБ «ПриватБанк» порушило пункт 9.4 Положення про підбір та відбір персоналу, затверджене рішенням Правління АТ КБ «ПриватБанк» від 05 травня 2020 року (далі - Положення), яким передбачено, що: кандидати на будь-яку посаду в банку повинні пройти співбесіду з їх лінійним керівником, безпосереднім керівником останнього та представником Дирекції з HR та корпоративного управління, в залежності від рівня посади. 28 грудня 2020 року він отримав лист з повідомленням, що «...Відбірковою комісією були обрані інші кандидати для проходження третього етапу конкурсу». При цьому жодного результату його тестувань та результату його відбору він не отримав, що суперечить пункту 15.7 Положення, згідно з яким повідомлення про результати відбору неуспішним кандидатам здійснюється Департаментом з підбору та оцінки персоналу шляхом письмової чи усної комунікації у ввічливій формі. Крім того, відповідно до пункту 12.1 Положення після проведення співбесід «віч-на-віч» (прийнятні також інші формати співбесіди, наприклад, Zoom, Skype тощо) усі учасники співбесіди повинні надати відгуки про кандидатів для подальшого прийняття остаточного рішення. Відгуки про офіційну співбесіду повинні бути обговорені комісією з відбору шляхом перегляду заповнених індивідуальних бланків оцінювання кандидатів (Додаток В - Бланк оцінювання кандидата). Відповідно до пункту 12.2 Положення бланк оцінювання кандидатів зберігається у Департаменті з підбору та оцінки персоналу у відповідній базі. Отже, результати відбору є у відповідача, але в порушення Положення він не надає їх кандидатам. Таким чином, під час проведення конкурсу на посаду керівника макрорегіонального управління «Центральне» АТ КБ ПриватБанк були допущені такі порушення: співбесіду на другому етапі проводили особи, що не уповноважені на її проведення; не була проведена співбесіда з безпосереднім керівником - Головою Правління АТ КБ «ПриватБанк» Петром Крумханзлом; має місце обмеження прав при зміні трудового договору.
 
Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 16 березня 2021 року позов задоволено. Визнано недійсними результати конкурсу на зайняття вакантної посади керівника макрорегіонального управління «Центральне», який був проведений АТ КБ «ПриватБанк».
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 15 червня 2021 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 16 березня 2021 року - без змін.
 
22 липня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 16 березня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 червня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову в цій справі є визнання недійсними результатів конкурсу на зайняття вакантної посади керівника макрорегіонального управління «Центральне» АТ КБ «ПриватБанк».
 
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. 
 
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
Необхідність розгляду справи в касаційному порядку АТ КБ «ПриватБанк» мотивувало тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки в провадженні судів перебувають справи №№ 205/78/21, 205/1142/21, 205/1143/21, в яких правовідносини є подібними до спірних правовідносин в цій справі. При цьому відсутні правові висновки Верховного Суду щодо застосування пунктів 9.2, 9.4, 10.1-10.5, 12.1 Положення у спірних правовідносинах. Також ця справа має виняткове значення для банку, так як оскаржувані судові рішення мають безпосередній вплив на права, інтереси і зобов`язання банку щодо процедур відбору персоналу. Конкурс, результати якого оспорені позивачем, проводився більше двох місяців, за цей час банком було розглянуто 187 резюме. Також суд першої інстанції помилково відніс цю справу до малозначних, оскільки справа потребує дослідження значного обсягу документів та доказів, що містяться в матеріалах справи. При цьому місцевий суд не врахував значення справи для сторін, категорію та складність справи, чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес, думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
 
Наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявник у своїй касаційній скарзі не ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми. Застосування норм Положення, затвердженого АТ КБ «ПриватБанк», щодо проведення конкурсу на вакантну посаду в банку, не свідчить про значний суспільний інтерес до цієї справи, так як норми згаданого Положення стосуються лише прав учасників відповідного конкурсу. При цьому порядок та умови цього конкурсу визначаються АТ КБ «ПриватБанк», тобто саме на заявника покладено обов`язок належного нормативного врегулювання проведення конкурсу, а не на Верховний Суд шляхом формування висновків щодо застосування затвердженого банком Положення.
 
Крім того, формування єдиної правозастосовчої практики необхідне за обставин неоднакового застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, однак заявник не навів таких обставин.
 
Посилання заявника на неврахування судами висновків щодо застосування статті 89 ЦПК України, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі № 607/19075/15, від 16 жовтня 2019 року у справі № 303/2408/16-ц, від 01 вересня 2020 року у справі № 198/305/15-ц, зводиться до незгоди з установленими судами попередніх інстанцій в цій справі обставинами та оцінкою ними доказів. 
 
В постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц не викладено правового висновку про те, що оскарження учасником конкурсу його результатів є неналежним способом захисту, тому доводи заявника про неврахування судами правових висновків, викладених у вказаних постановах Великої Палати Верховного Суду щодо відмови в задоволенні позову у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту є неспроможними, так як висновки судів попередніх інстанцій в цій справі не суперечать правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у наведених заявником постановах.
 
Крім того, наведені заявником обставини щодо неврахування вказаних висновків є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, але не є доводом, який в розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню. 
 
Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Оцінка судом «винятковості справи» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин в такій скарзі.
 
Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, тому що це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. Скасування результатів конкурсу на зайняття вакантної посади, проведеного АТ КБ «ПриватБанк», не позбавляє заявника провести новий конкурс з дотриманням вимог Положення.
 
Аргументи АТ КБ «ПриватБанк» про те, що суд першої інстанції помилково відніс цю справу до малозначних, є неспроможними, оскільки ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 29 січня 2021 року відкрито провадження в цій справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного провадження, втім зі змісту вказаної ухвали не вбачається, що суд відніс цю справу до категорії малозначних. При цьому, вирішуючи питання про розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд першої інстанції врахував частину третю статті 274 ЦПК України, в якій викладено перелік обставин, які суд повинен брати до уваги при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження.
 
Виходячи із статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
 
В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження           № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначення апеляційним судом в оскаржуваній постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про розгляд справи за участю представників банку.
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 16 березня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними результатів конкурсу.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко