Ухвала                                         
 
07 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 484/3556/16
 
провадження № 61-2968 св 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,                  Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач - орган опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;
особа, яка подала касаційну скаргу, - ОСОБА_3 ;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 січня 2018 року у складі колегії суддів: Данилової О. О., Коломієць В. В., Шаманської Н. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2016 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав.
 
Позовна заява мотивована тим, що відповідачі є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 ,    ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати дітей - ОСОБА_1 зловживає алкогольними напоями, не виконує батьківських обов`язків, залишає дітей без належного догляду. Батько дітей - ОСОБА_2 , хоча і має побутові умови для виховання дітей, проте утримує житло у неналежному стані. Будинок, в якому проживають діти, занедбаний, потребує ремонту, порушені санітарно-гігієнічні норми, відсутнє опалення та інші необхідні побутові умови, діти брудні, продукти харчування відсутні.
Із 2014 року родина ОСОБА_1 перебуває під соціальним супроводом Первомайського міського центру соціальних служб, а діти - на обліку в управлінні у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області. Рекомендацій відповідних органів щодо покращення умов проживання дітей батьки не виконують. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання та утримання дітей, що створює загрозу їх життю та здоров`ю.
З урахуванням зазначеного, орган опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області просив відібрати дітей у відповідачів без позбавлення їх батьківських прав, передати їх органу опіки та піклування для подальшого влаштування та стягнути з відповідачів аліменти у розмірі 25 % всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 січня 2017 року у складі судді Максютенко О. А. позов органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області задоволено. Ухвалено відібрати дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , від матері ОСОБА_1 та батька ОСОБА_2 без позбавлення їх батьківських прав, передавши дітей органу опіки та піклування для подальшого влаштування. 
Попереджено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання дітей, передбачені сімейним законодавством.
Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь установи або фізичної особи, де будуть перебувати діти, аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку до повноліття дітей, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі належним чином не піклуються про своїх малолітніх дітей, що створювало загрозу для їх життя і здоров`я, а, отже, наявні підстави для відібрання дітей без позбавлення відповідачів батьківських прав, передавши дітей органу опіки та піклування для подальшого влаштування, а також для стягнення з відповідачів на користь установи або фізичної особи, де будуть перебувати діти, аліментів.
 
Короткий зміст судових рішень
 
Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21 березня 2017 року рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 січня 2017 року залишено без змін.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 21 березня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 11 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині відібрання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від їх батька ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав з передачею дітей органу опіки та піклування для подальшого влаштування, стягнення із ОСОБА_2 аліментів на дітей у розмірі 1/3 частки його заробітку, стягнення з ОСОБА_2 судового збору у розмірі 640 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_2 про відібрання дітей та стягнення аліментів відмовлено. В іншій частині судове рішення залишено без змін.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відібрання малолітніх дітей від їх батька ОСОБА_2 без позбавлення його батьківських прав з передачею дітей органу опіки та піклування для подальшого влаштування і стягнення з ОСОБА_2 аліментів та відмовляючи у задоволенні цих вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що факт свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, внаслідок чого виникла реальна небезпека для їх життя, здоров`я та морального виховання, і що втручання у права відповідача, як винятковий випадок, є єдино можливим способом захисту інтересів дітей, є недоведеним, а тому дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для відібрання дітей від батька ОСОБА_2 , що передбачені статтею 170 СК України, з урахуванням вимог                                  статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року касаційну скаргу органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області залишено без задоволення. Постанову апеляційного суду Миколаївської області від 11 січня 2018 року залишено без змін.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У лютому 2021 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 -  подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає порушення судом норм процесуального права, а саме суд прийняв рішення  про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України).
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                           від 11 березня 2021 року касаційне провадження у справі відкрито та  витребувано цивільну справу № 484/3556/16 із Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області.
 
У квітні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що розпорядженням від 11 липня                        2017 року ОСОБА_3 призначено опікуном малолітніх: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З того часу і дотепер діти проживають з опікуном у с. Святопертрівське Києво-Святошинського району Київської області.
Тобто, на момент розгляду справи апеляційним судом та винесення оскаржуваного рішення, малолітні діти перебували під опікою                             ОСОБА_3 , яка не була залучена до участі у даній справі.
Станом на 11 січня 2021 року ОСОБА_5 , 2013 року народження, навчається у 1-ому класі Святопетрівської загальноосвітньої школи та ОСОБА_6 , 2015 року народження, вдома з мамою-опікуном. Біологічний батько - ОСОБА_2 , життям дітей не цікавиться, проживає в                      м. Первомайську Миколаївської області, ходить на прийоми в органи влади, звертається з письмовими скаргами, заявами, тощо, фактично хворіє на шизофренію параноїдного типу Р-20, перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з 1985 року.
Діти станом на час ухвалення постанови суду апеляційної інстанції були такими, що відібрані у батьків без позбавлення батьківських прав та перебували під опікою ОСОБА_3 .
Вирішуючи питання, які стосуються життя та долі малолітніх дітей апеляційний суд, на думку заявника, повинен був з`ясувати, де знаходяться діти, хто ними опікується, стан дітей, інтереси кожної дитини та залучити опікунів до участі у справі.
Забезпечення найкращих інтересів дітей повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини, залежно від їх характеру та серйозності, можуть перевищувати інтереси батьків.
Суд апеляційної інстанції, всупереч вимогам процесуального закону, не надав належної оцінки доводам та не оцінив надані органом опіки та піклування докази про те, що відповідач - ОСОБА_2 не створив умови для проживання дітей, продовжує хворіти на шизофренію параноїдного типу, та що в нього відсутні можливості для належного матеріального утримання дітей в силу його захворювання та тривалого (більше 30 років) перебування на утриманні держави через інвалідність саме по психічному захворюванню.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_5 ,                 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З 21 квітня 2012 року по 14 березня 2013 року відповідачі перебували в зареєстрованому шлюбі.
 
ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 - по АДРЕСА_2 , де і проживав з дітьми. Діти зареєстровані за двома цими адресами.
 
ОСОБА_1 зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, залишала дітей без нагляду, при цьому не забезпечує дітей необхідним харчуванням, медичним  доглядом та лікуванням, не цікавлячись їх долею.                    З осені 2016 року з дітьми не проживала.
 
ОСОБА_1 притягувалась до адміністративної відповідальності, в тому числі за ухилення від виконання батьківських обов`язків та вчинення насильства в сім`ї.
 
ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за                      вчинення насильства в сім`ї 19 березня 2015 року за частиною першою                      статті 173-2 КУпАП.
 
Із 2014 року родину ОСОБА_1 взято під соціальний супровід, а малолітні діти перебувають на обліку служби у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області. Родину відвідують соціальні та медичні працівники з метою контролю за умовами проживання дітей та виконанням батьками обов`язку з їх виховання та утримання.
 
Згідно з листами комунального закладу «Первомайський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 17 березня 2015 року № 343,                      від 18 травня 2015 року № 613, від 09 листопада 2016 року № 1472 в сім`ї ОСОБА_1 , де проживають малолітні діти, лікарем та медсестрою ведеться щотижневий активний патронаж.
 
За наслідками патронажу складені відповідні акти та повідомлення, з яких вбачається, що мати дітей - ОСОБА_1 зловживає алкоголем, періодично зникає з дому, залишаючи дітей без нагляду, а останнім часом діти проживають з батьком ( АДРЕСА_2 ). Умови проживання дітей незадовільні, діти брудні, без належного догляду, не мають необхідних іграшок та достатніх продуктів харчування, дівчинка у віці чотирьох років не розмовляє. Санітарно-гігієнічні умови незадовільні, у помешканні сиро та холодно, постільна білизна брудна тощо.
 
Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов проживання в будинку АДРЕСА_2 , де проживали неповнолітні: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , санітарно-гігієнічні норми проживання незадовільні. Діти занедбані, брудні, мають неохайний вигляд. У дітей відсутній чистий одяг, дитячі речі, іграшки, книжки, постільна білизна брудна, підлога незастелена, для приготування їжі відсутні продукти харчування в достатній мірі. Матір дітей веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, часто зникає із сім`ї, залишає дітей без нагляду та засобів існування, не проживає з дітьми та не займається їх вихованням. Батько дітей належним чином також дітей не забезпечує, вихованням та розвитком не займається.
 
У травні 2016 року ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення її батьківських прав щодо дітей. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Згідно з рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради                     від 16 листопада 2016 року № 594 «Про негайне відібрання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 », у зв`язку з виникненням загрози життю або здоров`ю дітей, малолітні діти з                                          16 листопада 2016 року були відібрані у їх батьків та тимчасово влаштовані до педіатричного відділення Первомайської центральної міської багатопрофільної лікарні.
 
З 07 грудня 2016 року дітей передано до Миколаївського обласного Будинку дитини.
 
За висновком виконавчого комітету Первомайської міськради                                             від 22 листопада 2016 року у відповідачів доцільно відібрати малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав.
 
Відповідно до листа Первомайської центральної міської багатопрофільної лікарні від 09 березня 2017 року стан здоров`я дітей на момент їх вилучення з родини визначено як задовільний.
 
ОСОБА_2 є інвалідом другої групи, непрацездатний, перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з 1985 року (діагноз - шизофренія, параноїдна форма).
 
ОСОБА_2 на праві власності належить будинок АДРЕСА_2 та частина будинку АДРЕСА_3 по цій же вулиці.
 
Відповідач отримує пенсію у розмірі 2 650 грн (станом на грудень 2016 року) та дохід з передачі в оренду земельної ділянки (паю).
 
За місцем проживання ОСОБА_2 характеризується позитивно,                ОСОБА_1 - негативно.
 
Також установлено, що ОСОБА_2 виховував трьох неповнолітніх дітей від першого шлюбу, місце проживання яких було визначено з батьком за судовим рішенням від 20 лютого 2003 року. Діти досягли повноліття.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 підлягає закриттю. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
 
Так, згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
 
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
 
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.
 
Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала у часті у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.
 
Саме по собі набуття особою, яка не брала участі у справі, права власності на майно щодо якого виник спір, зокрема після ухвалення судом першої інстанції рішення, не обов`язково свідчить про те, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Натомість питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.
 
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19).
 
Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах касаційної інстанції.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.
 
Подаючи касаційну скаргу,  ОСОБА_3 , яка не брала участі у справі, посилалася на те, що у липні 2017 року розпорядженням органу опіки та піклування її було призначено опікуном малолітніх дітей: ОСОБА_5 , 2013 року народження, та ОСОБА_6 , 2015 року народження, і з того часу вони проживають з нею.
 
Оскаржуючи постанову суду апеляційної інстанції,  ОСОБА_3 , вказувала, що вирішуючи питання, які стосуються життя та долі малолітніх дітей, апеляційний суд, на думку заявника, повинен був з`ясувати, де знаходяться діти, хто ними опікується, стан дітей, інтереси кожної дитини та залучити опікуна до участі у справі. 
 
Однак, з такими твердженнями погодитись не можна з огляду на таке.
 
Відповідно до статті 61 ЦК України орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу.
 
Встановлено, що рішеннями виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 14 квітня 2017 року № 181 та № 182 на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 січня 2017 року малолітнім ОСОБА_6 та ОСОБА_5 надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування.
 
Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 11 липня 2017 року № 475 опікуном малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 ,                     ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 . 
  
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_3 , колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваною постановою суду апеляційної інстанції не вирішувалося питання про її права, свободи, інтереси або обов`язки.
 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_15 була призначена опікуном малолітніх дітей, унаслідок чого набула права та обов`язки, пов`язані з цим статусом, й можливість діяти як представник інтересів малолітніх                          ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
 
Відповідно до пункту 4.3 Правил опіки та піклування діяльності,  затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року                 № 34/166/131/88, опікуни (піклувальники) над неповнолітніми зобов`язані виховувати підопічних у дусі загальноприйнятих моральних норм, піклуватися про їх здоров`я, духовний і фізичний розвиток, навчання, готувати їх до праці та самостійного життя, захищати їх права та інтереси. Опікун (піклувальник) повинен  раз на рік здійснювати повне медичне обстеження підопічних. Як правило, опікун (піклувальник) повинен проживати разом з підопічним і може бути прописаний на житловій площі останнього на період виконання своїх обов`язків.
 
З наведеного випливає, що права та обов`язки ОСОБА_3 , як опікуна малолітніх дітей, пов`язуються саме із забезпеченням найкращих інтересів дітей, недопущенням порушення їх прав та інтересів.
 
Переглядаючи оскаржуване судове рішення апеляційного суду за касаційною скаргою органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області, який діяв в інтересах дітей, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 квітня 2020 року вже було надано оцінку доводам органу опіки та піклування в світлі найкращих інтересів дітей. 
 
При цьому касаційна скарга ОСОБА_3 не містить доводів щодо неналежного захисту прав та інтересів дітей органом опіки та піклування. Натомість, наявні посилання саме на порушення її прав як опікуна. В той же час, як випливає з Правил опіки та піклування діяльності, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88, права та обов`язки особи саме як опікуна нерозривно пов`язані із забезпеченням найкращих інтересів дітей. Таким чином, ухвалення рішення суду із врахуванням найкращих інтересів дітей не може призводити до порушення прав та обов`язків опікуна.
 
Крім того, рішення суду, на підставі якого малолітніх дітей було відібрано у батька без позбавлення батьківських прав та передано під її опіку, було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року. 
 
Відповідно до пункту 27 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, дитина втрачає статус позбавленої батьківського піклування у разі поновлення піклування обох або одного з батьків на підставі, зокрема, скасування рішення суду про відібрання дитини у батьків без позбавлення батьківських прав.
 
Тому наявність нескасованих рішень виконавчого комітету міської ради про надання малолітнім дітям статусу позбавлених батьківського піклування, розпорядження районної державної адміністрації про призначення ОСОБА_3 їхнім опікуном не є підставою для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
 
Ураховуючи те, що з касаційною скаргою звернулася особа, права, свободи, інтереси та (або) обов`язки якої оскаржуваним судовим рішенням апеляційного суду не вирішувалися, касаційне провадження у справі підлягає закриттю.
 
Керуючись статтею 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційне провадження у справі за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 січня 2018 року закрити.
 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. М. Осіян
 
                                                                                                            Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                            С. Ф. Хопта
 
                                                                                                            В. В. Шипович