ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року	Львів	Справа № 140/2921/21 пров. № А/857/12398/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Кухтея Р.В.,
                                                                                             Шевчук С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Ксензюк А.Я.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в м.Луцьк 17 травня 2021 року у справі №140/2921/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В:

23.03.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, просив: 
- визнати протиправним та скасувати рішення від 01 березня 2021 року №17 щодо відмови у перерахунку пенсії за вислугу років на підставі довідки Волинської обласної прокуратури від 07 грудня 2020 року №21-89 вих.20 відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції, що діяла на час призначення пенсії), первинної редакції ч.20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від    14 жовтня 2014 року № 1697-VII в розмірі 90 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, без обмеження суми пенсії максимальним розміром; 
- зобов`язати провести з 01 жовтня 2020 року перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції, що діяла на час призначення пенсії), первинної редакції ч.20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII в розмірі 90 відсотків суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Волинської обласної прокуратури від 07 грудня 2020 року за №21-89 вих-20, без обмеження суми пенсії максимальним розміром з виплатою різниці між перерахованою та фактично отриманою сумою пенсії. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 01 березня 2021 року №17 щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років на підставі довідки Волинської обласної прокуратури від 07 грудня 2020 року №21-89 вих.20; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 01 жовтня 2020 року перерахунок та виплату пенсії (з урахуванням раніше виплачених сум) в розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Волинської обласної прокуратури від 07 грудня 2020 року за № 21-89 вих-20. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з       13 грудня 2019 року особи, яким пенсії призначені відповідно до Закону №1789-ХІІ або Закону №1697-VІІ мають право на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам. Суд першої інстанції вказав, що рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону №1697-VІІ зі змінами застосовуються порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення та зазначив, що таким чином, відновлено дію статті 81 Закону №1697-VІІ в частині визначення розміру та складових заробітної плати прокурорів. Суд першої інстанції вказав, що підвищення заробітної плати прокурорським працівникам відповідно до положень частини двадцятої статті 86 Закону №1697-VІІ є підставою для перерахунку пенсії позивача з розміру заробітної плати, визначеної у довідці Волинської обласної прокуратури від              07 грудня 2020 року № 21-89 вих-20, з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії, тобто з 01 жовтня 2020 року. Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що на момент звернення позивача за перерахунком пенсії, законодавчими положеннями встановлюються обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії без обмеження її суми максимальним розміром, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року в цій частині та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що на час призначення пенсії у 2003 році максимальний розмір такої обмежувався тільки відсотками, розрахованими відповідно до стажу роботи (вислуги) в органах прокуратури. Скаржник вказує, що норми щодо обмеження суми пенсії максимальним розміром підлягають застосуванню лише при призначенні пенсії, а не перерахунку такої. Скаржник зазначає, що має право на пенсію як у розмірі 90%, так і без обмеження суми пенсії максимальним розміром.  
Враховуючи, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), в силу приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 з серпня 1985 року по липень 2004 року працював у органах прокуратури та з 02.06.2003 перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, пенсію за вислугу років призначено у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ. 
З часу призначення позивачу пенсії вона неодноразово перераховувалась та основний розмір залишався незмінним - 90 відсотків від суми місячної заробітної плати.
07 грудня 2020 року Волинською обласною прокуратурою ОСОБА_1 видaнo довідку №21-89 вих-20 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, згідно з якою розмір заробітної плати (грошового забезпечення), з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за нормами чинними на 11 вересня 2020 року за відповідною (прирівняною) посадою «заступник начальника відділу» становить 72 327,21 грн. Вказана довідка видана відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» з посиланням на Рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020.
22 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся у Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про перерахунок пенсії за вислугу років на підставі довідки Волинської обласної прокуратури від 07 грудня 2020 року № 21-89 вих-20. 
01 березня 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області прийнято рішення №17, яким відмовлено у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», так як після проведення такого перерахунку її розмір, визначений з урахуванням вищезазначеного Закону, становитиме        17 120,00 грн. (максимальний розмір пенсії), а розмір пенсії на даний час становить               17 710,54 грн. 
При цьому, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області при проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 застосувало 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати та обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність.
Вважаючи таке рішення протиправним, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 5 КАС України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, на час звернення ОСОБА_1 із позовом до суду правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII).
Відповідно до абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону № 1697-VII, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Абзац 6 частини 15 статті 86 Закону № 1697-VII доповнено реченням другим відповідно до Закону №911-VIII від 24.12.2015, та в подальшому змінено в частині періоду тимчасового обмеження Законом № 1774-VIII від 06.12.2016.
Введення таких тимчасових обмежень максимального розміру пенсії розміром               10 740 гривень обумовлювалось необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей дії положень окремих Законів України, створення умов для стабілізації фінансового стану держави та удосконалення окремих положень соціальної політики.
Вказані вище Закони №911-VIII та № 1774-VIII за своїм змістом не є основними (спеціальними) законами у сфері пенсійного забезпечення, проте виконують функцію допоміжних законів, якими внесені зміни до різних законодавчих актів, в тому числі, введено окреме положення стосовно тимчасового обмеження пенсії розміром 10740 грн до абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VII.
Разом з тим, положення щодо максимального розміру пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, були передбачені первинною редакцією статті 86 Закону №1697-VII, якою врегульовано питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури.
Вказане положення неконституційним не визнавалось, є чинним, норми, яка б обмежувала застосування такого щодо пенсій, призначених до набрання чинності Законом №1697-VII, законодавцем не встановлено.
Аналогічні положення містила частина 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII, в редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 (набрали чинності з 25 квітня 2015 року) - максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Особливості (обмеження) застосування вказаних законодавчих положень в залежності від часу призначення пенсії ні Законом №1789-XII, ні Законом №213-VIII не встановлювались.
Разом з тим, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15 грудня 2015 року, отже частина 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №1789-XII втратила чинність та до спірних правовідносин не застосовується.
Також, з метою визначення заходів подальшого реформування пенсійної системи та збалансування солідарної системи пенсійного страхування Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI у статті 2 встановлено, що максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання, який (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), щодо пенсій призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
При цьому, відповідно до 2 Прикінцевих та Перехідних положень вказаного Закону, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.
Наведені в пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом).
Текстуальний аналіз пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI дає підстави для висновку, що метою вказаної норми є деталізація умов дії положень статті 2 цього ж Закону лише щодо категорії пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом та перевищує встановлений максимальний розмір пенсії.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.06.2020 (справа № 580/234/19) сформував висновок, за яким пункт 2 розділу ІІ Закону № 3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на        01 жовтня 2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).
Отже, на час звернення позивача із заявою щодо перерахунку пенсії, положення норм чинного законодавства, якими обмежувався максимальний розмір пенсії не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, мають імперативний характер, є чинними та підлягають виконанню.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 359/3736/17.
Слід також звернути увагу на правову позицію Конституційного Суду України, висловлену у рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та офіційного тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону України «Про статус суддів» (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), де вказано, що встановивши у законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості (абзаци перший, другий, третій пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).
Вказаному Рішенню передує й міжнародно-правова позиція, що міститься, зокрема, у статті 12 Європейської соціальної хартії 1996 року (переглянутій), яка була ратифікована Україною згідно із Законом України №137-V від 14 вересня 2006 року, у якій передбачено, що держави-сторони зобов`язані вживати заходів для забезпечення рівності між власними громадянами у сфері реалізації прав на соціальний захист, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень.
Тобто, утверджуючи та забезпечуючи права осіб на соціальний захист, держава повинна в процесі виконання своїх соціальних обов`язків вживати заходів для забезпечення рівності між пенсіонерами.
Отже, безпосередній словесний, логіко-граматичний та юридичний аналіз конструкцій та змісту вказаних вище правових норм дає підстави вважати, що перерахунок раніше призначених пенсій прокурорам, в тому числі, відповідно до норм Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII, з одночасним застосуванням відсоткового значення розміру основної пенсії (в межах спірних правовідносин 90% складових заробітної плати), яке обчислювалося при призначенні пенсії відповідно до наявної у позивача вислуги років, та відсутність обмеження максимальним розміром (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність) матиме наслідком порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію, утворення суттєвої різниці в оплаті праці діючих працівників прокуратури та розмірі заробітних плат, з яких розраховані пенсії прокурорських пенсіонерів.
Вказане, узгоджується зі змістом рішення Конституційного суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 (справа №3-209/2018 (2413/18,2807/19)), в частині вказівки на потребу належного соціального захисту працівників органів прокуратури з огляду на характер покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними функцій держави, неможливість порушення регулювання основ соціального захисту прокурорів.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, то в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у оскаржуваній частині рішення викладено мотиви правомірності застосування відповідачем обмеження максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, що втратили працездатність, при перерахунку пенсії позивача, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі №140/2921/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук