Ухвала
Іменем України 
16 липня  2021 року
м. Київ
справа № 442/5452/19
провадження № 51-3040 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 лютого 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 квітня 2021 року,
встановив:
Як вбачається з касаційної скарги, вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 лютого 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 , рішення щодо якого у касаційному порядку не оскаржуються.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 квітня 2021 року вирок міськрайонного суду залишено без зміни. 
Засуджений ОСОБА_4 звернувся із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд вищевказаних судових рішень щодо нього.
Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2021 року касаційну скаргу засудженого       ОСОБА_4 залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України, оскільки засуджений ставив питання про скасування ухвали апеляційного суду, однак, оспорюючи свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, вказував на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків, викладених у рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просив дати іншу оцінку, ніж її дали суди. При цьому засуджений не зазначав, в чому незаконність та  необґрунтованість ухвали апеляційного суду, у чому саме полягали порушення, допущені цим судом, як вони вплинули на законність й обґрунтованість ухвали апеляційного суду і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вказаної ухвали згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України. Також засуджений ОСОБА_4 просив скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд, що суперечить повноваженням суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги згідно  ст. 436 КПК України. При цьому, у вступній частині касаційної скарги засудженого було зазначено, що вона подана на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від  06 лютого 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 квітня 2021 року, при цьому він не погоджувався з ухвалою апеляційного суду та просив її скасувати.Крім того, всупереч ч. 5 ст. 427 КПК України засудженим до касаційної скарги не було додано копії ухвали апеляційного суду.
Також засудженому було роз`яснено, що у разі не усунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.
Копія ухвали була надіслана засудженому та отримана ним, відповідно до розписки,   23 червня  2021 року.
На адресу Верховного суду надійшла виправлена касаційна скарга від засудженого ОСОБА_4 , датована 06 липня 2021 року.
Проте, як убачається зі змісту виправленої касаційної скарги, вимог ст. 427 КПК України засудженим не дотримано, вказані в ухвалі недоліки не усунуто. 
У касаційній скарзі засуджений так і не зазначає на конкретні порушення закону, з  урахуванням положень ст. 438 КПК України, які були допущені судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні судових рішень та які б були підставами для їх скасування, та не конкретизує, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку районного суду та ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1  ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Натомість, засуджений ОСОБА_4 повторно дає свій аналіз та викладає свої міркування щодо невідповідності висновків суду, викладених у рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій, фактичним обставинам кримінального провадження, не погоджується із оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, надає їм власну оцінку, ніж її дали суди, а саме, вказує на невірну оцінку показань потерпілого          ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_5 ,  що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.
Зокрема, у касаційній скарзі не міститься обґрунтування необхідності скасування судових рішень з підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, а саме: 1)істотного порушення вимог кримінального процесуального закону; 2)неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3)невідповідності  призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Тобто, засудженим у скарзі так і не наведено обґрунтування, як саме такі порушення, на його думку, вплинули на правильність доведеності його винуватості  у вчиненні злочину, а також на прийняття судами першої та апеляційної інстанцій законних та обґрунтованих рішень в цілому.
Крім того, засуджений знову не зазначає, в чому незаконність та  необґрунтованість ухвали апеляційного суду, які конкретно порушення закону, в силу ст. 419 КПК України, на  його думку, було допущено цим судом та які доводи апеляційної скарги сторони захисту суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.
Таким чином,  конкретні порушення закону, які б були допущені судами та, які б були підставами відповідно до ст. 438 КПК України для скасування вказаних судових рішень, засуджений не наводить.
Крім того, засуджений просить скасувати вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 лютого 2020 року в частині обвинувачення його за ч. 3 ст. 185 КК України та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 квітня 2021 року, проте не вказує на рішення, яке необхідно прийняти за наслідком касаційного розгляду. Тому прохальна частина касаційної скарги знову суперечить повноваженням суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги згідно  ст. 436 КПК України.
Таким чином, засудженим не усунуто в установлений строк недоліки касаційної скарги, залишеної без руху.
Нової касаційної скарги, з урахуванням вимог ухвали від 17 червня 2021 року на адресу Верховного Суду, станом на 16 липня  2021 року, не надходило.
 
Оскільки в установлений строк засудженим не усунуто недоліків касаційної скарги, яку залишено без руху, то його скарга підлягає поверненню.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання нової касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 лютого 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 квітня 2021 року, з усіма доданими до неї матеріалами, повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                 ОСОБА_2                                ОСОБА_3