Справа № 448/1664/19                                Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.Б. 
Провадження № 22-ц/811/3762/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 42

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       03 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
        головуючого - судді Ніткевича А.В., 
            суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,    
       розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2020 року в складі судді Білоуса Ю.Б. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановив:
У жовтні 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 21.07.2016 у розмірі 97246, 88 гривень, яка складається з: 65733,05 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 23407,45 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2999,39 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 грн. – нарахована пеня за не своєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. – штраф (фіксована частина); 4606, 99 грн. – штраф (процентна складова) та судові витрати.
Вимоги обґрунтовує невиконанням відповідачем  ОСОБА_1  належним чином взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, який складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку, що викладені на сайті Приватбанку.Просив позов задовольнити.
Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено.
Судові витрати зі сплати судового збору покладено на позивача АТ КБ «ПриватБанк».
Рішення суду оскаржив позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з рішенням не погоджується, вважає незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг та підписав заяву № б/н від 21.07.2016, згідно якої отримав кредит у розмірі 48000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Крім цього, позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, а саме: розрахунок заборгованості, у якому зазначені суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору, зазначені докази не спростовані.
Також, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовам та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, з якими відповідач ознайомлений, а в подальшому зобов`язується самостійно знайомитися зі всіма змінами.
При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України.
З підписаної відповідачем анкети заяви чітко вбачається інформація з приводу особистих даних, адрес проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки.
Покликається на практику касаційного суду в контексті укладення договорів приєднання та виконання таких.
При цьому, стверджує, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються в певних формулярах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.
Таким чином, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості відповідач висловив свою згоду з формою договору, при цьому саме на відповідача покладено обов`язок доказування того, що його не було ознайомлено з Умовами та правилами, тарифами банку.
Зазначає, що до позовної заяви додано саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи, які діяли на момент укладення договору та з якими було ознайомлено відповідача. 
Просить скасувати рішення Мостиського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2020 рокута ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Судові витрати покласти на відповідача.
22.01.2021 на адресу апеляційного суду надійшли письмові пояснення АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Звертаючись з позовними вимогами позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої доводи обґрунтовував укладеним між банком та ОСОБА_1 кредитним договором б/н від 21.07.2016, розрахунком заборгованості за таким договором станом на 14.07.2019, анкетою-заявою із підписом позичальника, у якій зазначені особисті дані останнього, копією паспорта позичальника, Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с. 6-27).
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції встановив, що 21 липня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, за яким відповідач отримав кредит у сумі 48000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.
При цьому, суд зазначив, що анкета-заява, котра знаходиться в матеріалах справи, не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору у розмірі 48 000 грн., а також на умовах, обумовлених у позові, як і не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії.
Окремо суд зазначив, що використання платіжної картки можливе лише за наявності відкритого рахунку, при цьому, АТ КБ «ПриватБанк» не надав суду належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу як кредитні кошти та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кошти.
Таким чином, суд дійшов висновку, що розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не доведено укладання кредитного договору.
Зважаючи на те, що стягнення відсотків і штрафних санкцій є похідним від основного зобов`язання, однак судом не встановлено факту укладання кредитного договору, суми кредитної заборгованості, розміру відсотків, під які видавався кредит, та строку дії кредитного договору, суд вважав, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є необґрунтованими та належними і допустимими доказами не підтвердженими.
При вирішенні спору, суд першої інстанції врахував правову позиції викладену у Постанові Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2020 року (справа №703/3063/18; провадження №61-11260св19).
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Частиною 1 і 2 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Судом встановлено, що 21.07.2016 відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку. У заяві зазначено особисті дані, контактний номер телефону, місце проживання (а.с. 8).
ОСОБА_1 погодився, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. 
Таким чином, 21.07.2016 між відповідачем  ОСОБА_1  та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який змінив назву на АТ КБ «ПРИВАТБАНК»,укладено кредитний договір, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
Зазначені обставини спростовують протилежні висновки суду першої інстанції та у відповідній частині стверджують підставність вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг в повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами.
Зокрема, обставини щодо використання кредитних коштів частково відображені у виписці за договором (а.с. 133-136).
В свою чергу, позивач стверджує, що відповідач не належним чином виконував свої обов`язки, відтак згідно долученого розрахунку заборгованості за договором №б/н від 21.07.2016 станом на 14.07.2019 ОСОБА_1 має заборгованість 97246,88 грн., яка складається з: 65733,05 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 23407,45 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2999,39 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 грн. – нарахована пеня за не своєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. – штраф (фіксована частина); 4606, 99 грн. – штраф (процентна складова)(а.с. 5-6).
Тобто, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути заборгованість, яка складається фактично із заборгованості за тілом кредиту(у тому числі простроченим), відсотками та штрафами.
Цим же розрахунком заборгованості підтверджується часткове погашення відповідачем заборгованості за наданим кредитом, що свідчить про визнання останнім своїх зобов`язань, а також дійсне використання кредитних коштів.
Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника ОСОБА_1 від 21.07.2016 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк не зазначена процентна ставка, при цьому до матеріалів справи долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з яких слідує, що базова ставка на 55 днів пільгового періоду становить 2,5 % в місяць (30 % в рік) (а.с. 9).
Натомість, як вбачається з розрахунку заборгованості % ставка у такому починаючи з вересня 2017 року становила 3,6 %, відсоткова ставка до зазначеного періоду у розрахунку заборгованості не зазначена.
Поряд з цим, вказаний вище Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису відповідачка ОСОБА_1 .
В цьому контексті, колегія суддів виходить з того, що в матеріалах справи відсутні належні докази про досягнення згоди між сторонами щодо всіх умов кредитування, підтвердження того, що ОСОБА_1 ознайомлений із правилами надання та повернення кредиту або ідентифікації умов, які погоджені підписом відповідача саме в тій редакції умов, на яких наполягає банк.
У постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Як вже зазначалось, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на копію заяви, Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг».
При цьому, матеріали справи не містять в принципі підтверджень, з якими саме Тарифами та Умовами ознайомився і погодився відповідач, підписуючи заяву від 21.07.2016, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування, можливістю їх зміни в односторонньому порядку, зокрема в сторону підвищення.
Тобто, покликання позивача на Тарифи та Умови, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з порушенням умов договору.
Таким чином, вимоги та доводи позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо необхідності та підставності стягнення з відповідача заборгованості по відсотках та штрафах не знайшли свого підтвердження, що свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги в цій частині та правильність відповідних висновків суду.
Більше того, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
В свою чергу, у вказаній вище постанові зазначено, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Цим самим касаційний суд прийшов висновку про укладеність кредитного договору в силу вимог закону, та, як наслідок, врахувавши, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, відтак Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
В свою чергу, у відзиві на позовну заяву представник відповідача просив врахувати, що відповідач ОСОБА_2 з 12.10.2016 по 24.07.2017, а також з 15.01.2018 по 17.03.2018 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, долучив до відзиву довідку військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2018 № 2177, відтак вважає, що позивачем безпідставно нараховано відповідачу проценти, штрафні санкції та пеню.
Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 такого змісту: «військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним – з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».
Згідно із Законом України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває на час розгляду справи.
Колегія суддів враховує те, що на звернення відповідача АТ КБ «Приватбанк» розглянув питання щодо перерахування нарахованої заборгованості, з урахуванням положень ЗУ «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», як наслідок 05.07.2019 проведено відміну нарахування відсотків за період з 16.06.2016 по 13.03.2018, а саме за період, коли відповідач ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції.
З наданого позивачем розрахунку, з врахуванням відміни нарахування відсотків, вбачається наявність заборгованості за кредитом, яка слідуючи розрахунку заборгованості є заборгованістю за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, відтак становить 89140,5 грн, це ті кошти, які були надані позивачем у розпорядження відповідача та використані останнім без їх повернення, відтак висновки суду першої інстанції про відмову в стягненні такої суми не ґрунтуються на законі.
Враховуючи наведене вище, колегії суддів приходить висновку про часткову підставність позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 89140,5 грн, відтак оскаржуване рішення необхідно скасувати з ухваленням нового рішення.
Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З врахуванням звільнення відповідача ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, понесені позивачем АТ КБ «Приватбанк» судові витрати, пропорційно до задоволених вимог, необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.
Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2020 року– скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.07.2016 в сумі 89140 (вісімдесят дев`ять тисяч сто сорок) гривень 50 коп.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Компенсувати Акціонерному товариству Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) судовий збір в сумі 1762 (тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 40 коп. за подання позову та 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. 60 коп. за подання апеляційної скарги, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 серпня 2021 року.
Головуючий:                                                                                                  А.В. Ніткевич   
Судді:                                                                                                         С.М. Бойко
       С.М. Копняк