ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

21 липня 2021 року                                                                         м. Чернівці
справа № 718/621/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Височанської Н.К., Одинака О.О.
секретар Тодоряк Г.Д.
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення понесених додаткових витрат на дитину, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 червня 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Скорейко В.В.),-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до про стягнення з ОСОБА_2 понесених додаткових витрат на дитину.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 04 серпня 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який 18.04.2014 року розірвано на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. 
Зазначала, що син ОСОБА_3 згідно договору про вступ до школи інтернату в загальній середній школі приватного коледжу св. ОСОБА_4 від 30.08.2018 року, Договору про навчання в загальній середній школі приватного коледжу св. ОСОБА_4 від 30.08.2018 року, навчається у вище зазначеному закладі, який знаходиться в АДРЕСА_1 .
В період часу з 30.08.2018 року по 01.03.2021 року позивачкою здійснено оплату за навчання, проживання у приватному коледжі св. Станіслава Костікі, за підручники, формений одяг тощо на загальну суму 19 977 польських злотих, що в еквіваленті до гривні станом на 11.03.2021 року складає 143 814,42 грн.
____________________________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/758/21 

У зв`язку з цим  та на підставі ст.185 СК України позивачка просила стягнути з відповідача понесені нею додаткові витрати на дитину у розмірі 143 814,42 грн. 
Заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 червня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішення  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.
Доводи скарги мотивує тим, що перелік обставин на які можуть бути понесені додаткові витрати на дитину не є вичерпним. В даному випадку їхній спільний син у вказаному навчальному закладі отримував середню освіту з фізико-математичним нахилом. Дитина проявляла схильність до точних наук, а тому для розвитку її здібностей було вирішено проходити навчання за певною спеціальністю в навчальному закладі, який дає змогу розвивати такі здібності та нахили дитини, що потребує додаткових матеріальних витрат.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що таке навчання не є розвитком певних її здібностей, так як це не є навчання в звичайній школі, а спеціалізований навчальний заклад.
Помилковим та необґрунтованим є твердження суду про те, що мною не узгоджувалося з відповідачем питання місця навчання дитини. Такі обставини судом не встановлювалися.
Також необґрунтованими є посилання на правові позиції Верховного Суду, оскільки така позиція не стосується питання додаткових витрат на дитину.
Правова позиція згідно постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №521/16268/18 стосується стягнення додаткових витрат на дитину повнолітню, на утримання якої аліменти не стягувалися, а додаткові витрати були понесені на отримання професійної освіти, а не на розвиток здібностей дитини.
Просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.
Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції відповідає в повному обсязі.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що навчання у школі інтернаті в загальній середній школі приватного коледжу св. ОСОБА_4 для здобуття середньої освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що питання вибору місяця навчання сина було узгоджено із відповідачем.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, вважає правильними та обґрунтованими.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Судом встановлено, що  згідно із рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.04.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Сторони по справі являються батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
Відповідно до Договору про вступ до школи-інтернату в загальній середній школі приватного коледжу ОСОБА_6 від 30.08.2018 року, ОСОБА_5 прийнято на навчання, термін навчального року 2018-2019 р.
Відповідно до довідок №231/20/21 від 10.02.2021 року та № 211/20/21 від 22.01.2021 року ОСОБА_7 в навчальному році 2020/2021 є учнем третього класу публічної загальної середньої школи коледжу св. ОСОБА_4 в Варшаві і проживає в шкільному інтернаті, де застрахований і школа кожного місяця сплачує за нього медичну страховку.
Відповідно до квитанцій про інтернет-перекази, які знаходяться в матеріалах справи, позивачкою в період із 30.08.2018 року по 01.03.2021 року здійснено оплату страхового полісу, форменого одягу, підручників, проживання, утримання на загальну суму 19 977 польських злотих, що у гривневому еквіваленті (станом на 11.03.2021 ) становить 143 814,42 грн. 
Відповідно до статі 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.
Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 посилалася на те, що у зв`язку із навчанням дитини за кордоном у загальній середній школі приватного коледжу нею сплачено кошти за навчання, на загальну суму143814,42, які просила стягнути з відповідача.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що це не є звичайна середня школа, а спеціалізований начальний заклад з фізико-математичним нахилом, який дає змогу розвивати здібності дитини. 
На спростування вищезазначених доводів, суд апеляційної інстанції зауважує, що навіть навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.
Крім того, позивачем не доведено існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини за кордоном при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.08.2020 року, справі №336/1488/19, провадження №61-19103св19. 
Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги, що судом не досліджувалися обставини узгодження з відповідачем питання місця навчання дитини, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина за кордоном.
Суд першої інстанції виходив із наявних у матеріалах справи доказів та дав їм належну правову оцінку. 
Ураховуючи вказані обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Разом з тим, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. 
На спростування доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).
Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29.01.2018 року у справі №622/373/16-ц, провадження №61-1717св18.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанцій щодо встановлених обставин справи. Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі заявник. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 липня 2021 року 

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

О.О. Одинак