ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" липня 2021 р.                                                                    Справа №921/387/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого - судді                                        Кравчук Н.М.
суддів                                                                      Мирутенко О.Л.
                                                                                Скрипчук О.С.
секретар судового засідання Кострик К.І.
розглянувши          апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Тернопільський облрибокомбінат” б/н від 30.12.2020 (вх. № ЗАГС 01-05/81/21 від 05.01.2021)
на рішення                     Господарського суду Тернопільської області від 03.12.2020 (суддя Шумський І.П., повний текст складено 10.12.2020)
у справі                     №921/387/20
за позовом:                    Публічного акціонерного товариства “Тернопільський облрибокомбінат” (надалі ПАТ Тернопільський облрибкомбінат»), м. Тернопіль
до відповідача-1:           Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області, смт. Залізці, Зборівський район, Тернопільська область
відповідача-2:           Виконавчого комітету Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області, смт. Залізці, Зборівський район, Тернопільська область
відповідача-3:           Товарної біржі “Універсальна земельна товарна біржа “Придніпровська” (надалі ТБ УЗТБ «Придніпровська»), м. Київ
відповідача-4:            ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 ), с. Гаї-Розтоцькі, Зборівський район, Тернопільська область
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
позивача:                    Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, м. Тернопіль
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідачів:           ОСОБА_2 (надалі ОСОБА_2 ), с. Мшанець, Зборівський район, Тернопільська область
про                              визнання незаконним та скасування рішення, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсними результатів аукціону

за участю учасників справи:
від позивача: Дубовий А.М. – адвокат (свідоцтво ТР №000332 від 30.11.2018, довіреність б/н від 11.01.2021)
від відповідача-1: не з`явився 
від відповідача-2: не з`явився
від відповідача-3: не з`явився
від відповідача-4: Притула О.Б. – адвокат (свідоцтво № 341 від 01.10.2004, ордер №   1014416 від 02.03.2021)
від третіх осіб: не з`явилися

ВСТАНОВИВ:
ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат” звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області, ВК Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області, ТБ УЗТБ "Придніпровська" та ОСОБА_1 , з участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: РВ ФДМ України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях та ОСОБА_2 , про:
- визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області № 220 від 12.11.2012 "Про питання комунальної власності";
- скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.12.2012, виданого Залозецькій селищній раді про право власності на гідроспоруди ставка № 5, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 1/5, смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області;
- визнання недійсними результатів аукціону з продажу гідротехнічних споруд ставка № 5, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 1/5, смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області, проведеного Тернопільською філією ТБ "Універсальна земельна товарна біржа" "Придніпровська", оформленого протоколом № 1 аукціону Залозецької селищної ради від 05.02.2013.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 03.12.2020 у справі №   921/387/20 у задоволенні позову відмовлено.
В обґрунтування даного рішення зазначено, що матеріалами справи підтверджується факт набуття права власності на вирощувальний став № 5 за ВАТ “Тернопільський облрибокомбінат” (змінено найменування ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат”), а також вчинення неправомірних дій щодо незаконного відчуження спірного об`єкту, що призвело до порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Однак, враховуючи подану відповідачем заяву про застосування строку позовної давності, позивачем не наведено поважних причин пропуску такого, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за спливом строку позовної давності.
Не погоджуючись з даним рішенням, ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат” подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зауважує, що закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з часом, коли стало відомо про порушення закону та у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів. Позивач, як законний власник спірного майна, не міг припустити, що належне йому майно може перейти у комунальну власність за відсутності будь-яких правових підстав та без вираження його волі на такий перехід. Матеріали справи не містять доказів того, що товариство могло довідатися про відчуження об`єкту ще 05.02.2013, оскільки право власності на гідротехнічні споруди не підлягало державній реєстрації, тому позивачу і не могло бути відомо про те, що в Єдиному державному реєстрі речових правна нерухоме майно вчиняються будь-які дії щодо цього майна. З огляду на наведене, скаржник вважає, що про порушення свого права, останній довідався з моменту отримання листа-відповіді Залозецької селищної ради №   234 від 23.04.2020 на адвокатський запит. А відтак, позовна заява подана в межах строку позовної давності.
Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.
Представник відповідача-4 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№   01-04/1651/21 від 02.03.2021), просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
РВ ФДМ України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях явку уповноваженого представника в судові засідання не забезпечила. У письмових поясненнях (зареєстровані в канцелярії суду за вх№   01-04/786/21 від 04.02.2021) доводи апеляційної скарги підтримує повністю. Просить суд розглядати дану справу без його участі.
Інші учасники справи письмових пояснень щодо апеляційної скарги не подали, явку уповноважених представників в судові засідання не забезпечили.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
В даному випадку колегія суддів вважає, що відповідачі-1,2,3, та третя особа були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка учасників справи не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, а матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для такого розгляду і без участі їхніх представників. 
Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.
ВАТ “Тернопільський рибокомбінат” створений у процесі приватизації за ініціативою ФДМ України, шляхом перетворення Тернопільського обласного виробничого рибокомбінату, яка проводилася в порядку, передбаченому Законами України “Про приватизацію державного майна” від 04.03.1992, “Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі” від 10.07.1996 та Положення про порядок приватизації майна підприємств і організацій рибної галузі, затвердженого наказами ФДМ України та Міністерством рибного господарства України від 11.10.1996 №1218/174, а також інших нормативних актів, прийнятих на їх виконання.
Наказом РВ ФДМ України по Тернопільській області від 12.10.1998 №1009 перетворено ДП “Тернопільський обласний виробничий рибокомбінат” у ВАТ “Тернопільський “Облрибокомбінат” з правами і обов`язками правонаступника, затверджено статут товариства та передано до статутного фонду нерухоме майно згідно акту передачі (а.с. 8-10 том І).
Наказом РВ ФДМ України по Тернопільській області від 04.03.2011 № 88 “Про внесення змін до наказу регіонального відділення ФДМУ по Тернопільській області від 12.10.1998 №1009”, з урахуванням Службової записки від 03.03.2011, внесено зміни до Наказу №1009, зокрема із п.2 виключено друге речення такого змісту: “Передати до статутного фонду ВАТ нерухоме майно згідно з актом передачі (акт додається)” (а.с. 11 том І).
В ході перетворення ДП “Тернопільський обласний виробничий рибокомбінат” у ВАТ “Тернопільський облрибокомбінат”, йому було передано ряд об`єктів нерухомого майна, зокрема, по Рибгоспу “Заложці”, вирощувальний став №5 (інвентарний №222), що підтверджується переліком нерухомого майна, що передане у власність ВАТ “Тернопільський облрибокомбінат” (а.с. 12-16 том І).
Рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ “Тернопільський облрибокомбінат” від 11.03.2011, оформленого протоколом №1, вирішено змінити тип та найменування ВАТ “Тернопільський облрибокомбінат” на ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат” (а.с. 28-35 том І).
Водночас, з метою ефективного використання нерухомого майна, що знаходиться на території Залозецької селищної ради, а також проведеною інвентаризацією гідроспоруд ставка №5 по вул. Шевченка №1 в смт. Залізці та прийняттям їх на баланс селищної ради, Виконкомом Залозецької селищної ради прийнято рішення № 220 від 12.11.2012 “Про питання комунальної власності”, яким оформлено право комунальної власності за Залозецькою селищною радою на гідроспоруди ставка № 5, що знаходяться за адресою: вул. Шевченка №1/5, смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області (п.1 рішення); доручено Зборівському районному бюро технічної інвентаризації зареєструвати дані гідроспоруди та видати свідоцтво на право комунальної власності (а.с. 18 том І).
На підставі даного рішення, 27.12.2012 Залозецькою селищною радою отримано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якого здійснено реєстрацію права комунальної власності на гідроспоруди ставка №5 по вул. Шевченка №1/5, смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області, що складається з водовипуску з металічною трубою 1, греблі 2 (а.с. 19 том І).
05.02.2013 відбувся аукціон з продажу комунального майна, об`єктом якого був лот №1, до складу якого увійшли гідротехнічні споруди ставка №5, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 1/5, смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області (частина земляної греблі довжиною 20,0 м, водовипуск (поз.1). Організатором аукціону на підставі договору доручення №10/01/2013 від 10.01.2013 виступала Тернопільська філія ТБ УЗТБ “Придніпровська”. Відповідно до Протоколу аукціону №1 від 05.02.2013 переможцем аукціону визнано ОСОБА_1 (а.с. 20 том І).
В зв`язку з ухиленням селищної ради від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, придбаного на аукціоні майна від 05.02.2013, рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 26.03.2013 у справі №599/308/13-ц з посиланням на положення ч.2 ст. 220 ЦК України даний договір був визнаний дійсним в судовому порядку (а.с. 23 том І).
Також, в провадженні Зборівського районного суду Тернопільської області перебувала справа №599/342/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним та визнання права власності, за наслідками розгляду якої рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 14.03.2014, з врахуванням ухвали від 01.09.2014 про виправлення описки, визнано дійсним договір купівлі-продажу гідротехнічних споруд ставка №5 – водовипуску (поз.1) та земляної греблі (поз.2) довжиною 20,0 м, яка безпосередньо прилягає до водовипуску (поз.1) симетрично від його розташування по АДРЕСА_1 ), який укладено 17.11.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнано за ОСОБА_2 право власності на гідротехнічні споруди ставка №5 – водовипуску (поз. 1) та земляної греблі (поз. 2) довжиною 20,0 м., по АДРЕСА_1 (а.с. 25-27 том І).
Судові рішення у цивільних справах №599/308/13-ц та №599/342/14-ц набрали законної сили у встановленому законом порядку.
З 2016 року і на даний час фізична особа ОСОБА_2 є орендарем земельної ділянки площею 5,0742 га з кадастровим номером 6122655300:01:001:0966 водного фонду державної форми власності, що знаходиться на території Залозецької селищної ради на території Залозецької селищної ради, на підставі договору оренди земельної ділянки №103 від 29.02.2016, укладеного з Тернопільською державною адміністрацією строком на 10 років, на якій розміщена гідроспоруда ставка №5, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Речове право щодо користування вказаною земельною ділянкою для рибогосподарських потреб зареєстровано 15.03.2016 у встановленому законом порядку, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №209196219 від 16.05.2020 (а.с. 21-22 том І).
Як зазначає позивач в своїй позовній заяві, з 31.08.2015 він перебуває в процесі припинення за рішенням загальних зборів акціонерів, що вбачається з витягу з ЄДРПОУ № 1006760028 від 15.06.2020 (а.с. 55-58 том І). На даний час триває ліквідаційна процедура ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат”, в ході якої проведено інвентаризацію майна ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат” та встановлено, що власником гідротехнічних споруд вирощувального ставу №5 є ОСОБА_2 .
З метою з`ясування обставин набуття ОСОБА_2 права власності на вказане майно, адвокатом Дубовим А.М. було направлено адвокатський запит до Залозецької селищної ради Тернопільської області від 19.03.2020. У відповідь на адвокатський запит Залозецькою селищною радою Тернопільської області листом №   234 від 23.04.2020 надано ряд документів, які містять інформацію щодо обставин вибуття гідротехнічної споруди вирощувального ставу №5 із власності ПАТ «Тернопільський облрибокомбінат» (а.с. 17 том І).
ПАТ “Тернопільський облрибкомбінат” вважає незаконними дії селищної ради в особі її виконавчого комітету по прийняттю рішення №220 від 12.11.2012 та оформлення права комунальної власності за радою на спірне нерухоме майно (гідроспоруди ставка №5), оскільки дані об`єкти не набуто радою у власність на законних підставах, адже власником спірного майна є товариство. 
Оскільки вказані обставини свідчать про порушення майнових прав товариства на володіння, користування та розпорядження гідротехнічними спорудами ставу №5, позивач звернувся з позовом до суду із даним позовом.
При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Приписами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 5 ст. 22 ГК України держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.
Частиною 4 ст. 55 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання реалізують свою господарську компетенцію на основі права власності, права господарського відання, права оперативного управління відповідно до визначення цієї компетенції.
Станом на момент прийняття ФДМ України по Тернопільській області наказу № 1009 відносини власності врегулювалися нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - “ЦК УРСР”) та Закону України “Про власність”.
Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 86 ЦК УРСР, с. 2 Закону України “Про власність”, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними.
Згідно з частиною 1 ст. 3 Закону України “Про власність” суб`єктами права власності в Україні визнаються: народ України, громадяни, юридичні особи та держава.
На момент набуття ВАТ “Тернопільський облрибокомбінат” права власності на вирощувальний став № 5, Закон про власність передбачав таку форму власності як колективна, а серед суб`єктів права колективної власності ч. 1 ст. 20 Закону України “Про власність” визначала акціонерні товариства.
Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України “Про власність” об`єктом права власності акціонерного товариства є майно, придбане за рахунок продажу акцій, одержане в результаті його господарської діяльності, а також інше майно, набуте на підставах, не заборонених законом.
Однією із підстав виникнення колективної власності є перетворення державних підприємств в акціонерні товариства (ч. 1 ст. 21 Закону про власність).
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України “Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі” приватизація майна рибних господарств (рибокомбінатів, рибоводно-меліоративних станцій, нерестово-виросних рибницьких господарств), які спеціалізуються на вирощуванні рибопосадкового матеріалу та товарної риби у ставках, басейнах, лиманах та інших внутрішніх водоймах, здійснюється шляхом перетворення їх у колективні господарства або у відкриті акціонерні товариства на умовах, передбачених ст. ст. 5, 6 і 7 цього Закону. При цьому повинні забезпечуватися технологічна єдність виробництва та цілісність майнових комплексів.
Як зазначалося вище, в ході перетворення ДП “Тернопільський обласний виробничий рибокомбінат” у ВАТ “Тернопільський облрибокомбінат”, останньому органом приватизації було передано до статутного фонду ряд об`єктів нерухомого майна, зокрема, по Рибгоспу “Заложці”, вирощувальний став №5 під порядковим №78 (інвентарний №222), що вбачається з Наказу №1009 від 12.10.1998, на підставі якого формувався Перелік нерухомого майна, що передане у власність ВАТ “Тернопільський облрибокомбінат”. 
Положеннями Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998 визначалося, що державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Проте, вона не містила вимог щодо державної реєстрації об`єктів, призначених для управління водними ресурсами, а також для запобігання шкідливій дії вод, тобто гідроспоруд.
При цьому слід зазначити, що Закон України "Про власність" на момент набуття ВАТ “Тернопільський облрибокомбінат” (1998 рік) права власності на вирощувальний став №5 не містив положень, які б визначали обов`язковість оформлення набутого права власності в той чи інший спосіб. 
Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів зазначає, що ВАТ «Тернопільський облрибокомбінат» на законних підставах набуто право власності на вирощувальний став № 5.
Із встановлених судом обставин вбачається, що ВАТ “Тернопільський облрибкомбінат” не здійснило за собою реєстрацію права власності на нерухоме майно, передане йому органом приватизації як вклад до статутного капіталу, а відтак, на дату прийняття оспорюваних актів право власності на нерухоме майно, що належало товариству, не було підтверджено у встановленому даним Законом порядку.
Як зазначалося вище, Залозецькою селищною радою прийнято рішення від 12.11.2012 за № 220 "Про питання комунальної власності", яким вирішено питання про оформлення права комунальної власності на спірне нерухоме майно - гідроспоруди ставка № 5 за Залозецькою селищною радою. Дане рішення прийнято у зв`язку з проведеною інвентаризацією гідроспоруд та їх прийняттям на баланс  селищної ради.
Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
Статтею 328 ЦК України  визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Таким чином, рішення Залозецької селищної ради про оформлення права комунальної власності на нерухоме майно гідроспоруди ставка № 5 прийнято всупереч вищевикладеним нормам права, тому суд доходить висновку про незаконність прийнятого рішення № 220 від 12.11.2012.
Частиною 1 ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника.
Жодних доказів на підтвердження наявності зазначених вище випадків припинення права власності позивача на гідроспоруди ставка №5, матеріали справи не містять.
Також Залозецька селищна рада, не маючи права і на відчуження гідроспоруд ставка №5, здійснила відчуження такого майна шляхом його продажу на аукціоні, проведеного Тернопільською філією ТБ «УЗТБ «Придніпровська». Тому суд апеляційної інстанції вважає, що результати такого аукціону не можуть вважатись дійсними.
Крім того, відповідно до ст.17 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» аукціон проводиться відповідним органом приватизації або уповноваженою ним особою. Уповноважена особа діє відповідно до угоди з органом приватизації. Протокол у триденний термін надсилається відповідному органу приватизації та затверджується ним. Проте, всупереч зазначеній вище нормі, протокол аукціону №1 від 05.02.2013 затверджено Залозецьким селищним головою Фесик Л.І.
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч.1   ст.21 ЦК України).
Згідно з п. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
При цьому суд також враховує, що за змістом частини 3 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконком належить до виконавчих органів місцевого самоврядування, що діють за принципом розподілу повноважень у порядку і в межах, визначених цим та іншими законами.
Повноваження виконавчих органів у різних сферах регулюються главою 2 розділу II Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".
Згідно з ч.6 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчий комітет селищної ради в межах своїх повноважень приймає рішення. 
Враховуючи наведене та відсутність у виконавчого комітету Залозецької селищної ради статусу юридичної особи, приймаючи оскаржуване рішення, він діяв як орган місцевої ради.
Саме на підставі цього рішення, Залозецькою селищною радою 27.12.2012 було оформлено свідоцтво про право власності на гідроспоруди ставка №5.
З огляду на встановлений судом факт набуття Залозецькою селищною радою права власності на гідротехнічні споруди вирощувального ставу № 5 з порушенням вимог закону, свідоцтво про право власності від 27.12.2012 та результати аукціону з продажу вказаного майна, який проведено не органом приватизації, є недійсними.
Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).
Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у ч.2 ст.16 ЦК України. Одним із способів захисту є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено порушення прав позивача з боку відповідача-1 та відповідача-2 щодо незаконного позбавлення його права власності на спірний об`єкт, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідачами-1,4 у справі заявлено заяви про застосування строку позовної давності у даній справі, вказавши, що такий позивачем пропущено без поважних причин при зверненні з позовом (а.с. 16-17, 68-70 том ІІ).
Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. 
Колегія суддів зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст. 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №   904/3405/19, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 19.11.2019 року у справі № 911/3680/17.
За змістом ст.256, ст. 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами ст. 261 ЦК України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. 
При цьому, за змістом зазначеної норми (ст. 261 ЦК України) законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права. 
Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив. 
Позивач причин пропуску позовної давності не наводить. Натомість, з матеріалів справи слідує, що адвокатом позивача 19.03.2020 подано Залозецькій селищній раді запит щодо надання документів про оформлення права власності на спірні гідроспоруди, що вбачається з листа-відповіді № 234 від 23.04.2020 (а.с. 17 том І). Відтак, саме з цього моменту позивач вважає, що він довідався про своє порушене право. 
При цьому стверджує, що йому не було відомо про існування оспорюваних рішень та про реєстрацію права власності за відповідачем-4, оскільки таке право у позивача на спірне майно виникло в період, коли право власності на гідротехнічні споруди не підлягало обов`язковій державній реєстрації. Оскільки державна реєстрація права власності на гідротехнічні споруди ставка № 5 не була проведена, то позивачу і не могло бути відомо про те, що в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчиняються будь-які дії щодо цього майна.
Окрім того, спірному майну присвоєно адресу без відома товариства, тобто, характеристики об`єкта нерухомого майна змінено без відома його власника, тим самим створено умови, при яких позивач не мав можливостей для отримання інформації про такі протиправні дії.
Товариство знаходиться в процесі ліквідації, про що суду надано відповідні докази, а відтак, останньому не могло бути відомо про існування даних актів.
В свою чергу, відповідач-4 зазначає, що оспорюване позивачем рішення прийнято ще 12.11.2012, право власності на гідротехнічні споруди ставка №5 було зареєстроване за відповідачем-4, а відтак, при умові підставності тверджень позивача про належність ПАТ «Тернопільський облрибкомбінат» спірного майна, проявивши розумну обачність, товариство не могло не дізнатися про порушення своїх прав з 12.11.2012 - в частині прийняття оспорюваного рішення відповідачем-1 та з 14.01.2015 - в частині реєстрації права власності на гідротехнічні споруди ставка №5.
Так, відповідно до положень ст.ст.1,3,12,32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр прав є відкритим та доступним ресурсом, який містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.
Порядок та процедура отримання інформації з Державного реєстру прав визначена ст.ст.32-34 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, та передбачає відповідне звернення особи до державного реєстратора, фронт-офісу, нотаріуса чи до електронного порталу Міністерства юстиції України за зазначеними критеріями пошуку, сплати відповідного адміністративного збору та, як наслідок, отримання інформації про наявність чи відсутність зареєстрованих прав чи їх обтяжень на нерухоме майно.
Відомості з Державного реєстру прав є загальновідомими та загальнодоступними, такими, що дають змогу бути обізнаними з усіма рішеннями/діями, які вносяться в Державний реєстр прав.
Жодних перешкод в отриманні відповідних відомостей від Залозецької селищної ради (як це було зроблено позивачем 19.03.2020 року шляхом подання адвокатського запиту) та відомостей з Державного реєстру речових прав (як це було здійснено позивачем шляхом отримання долученої до позовної заяви інформаційної довідки) в позивача з 12.11.2012 та з 14.01.2015 очевидно не було, а всі ризики вчинення чи невчинення відповідної дії покладаються в даному випадку саме на позивача, який однозначно мав змогу бути обізнаним про наявність оспорюваного рішення відповідача-2, реєстрації за Залозецькою селищною радою права власності (та подальший продаж) на майно, яке позивач вважає своїм, проте, своїм правом не скористався, внаслідок чого пропустив строк позовної давності щодо заявлених позовних вимог.
З`ясовуючи початок перебігу строку позовної давності щодо позовних вимог у цій справі, з метою визначення правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.4 ст. 267 ЦК України суд зважає на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, спірне майно було відчужено на аукціоні 05.02.2013 саме в межах приватизації. Його проведенню обов`язково передувало оголошення, опубліковане не пізніше як за 20 календарних днів до дати проведення аукціону в місцевих друкованих виданнях та інших виданнях, визначених органами приватизації (ст. 15 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна").
Суд вважає, що саме з дати проведення аукціону 05.02.2013 починається перебіг строку позовної давності для вимог про визнання недійсними його результату, а також рішення виконавчого комітету селищної ради № 220 від 12.11.2012, свідоцтва про право власності від 27.12.2012, оскільки відповідачем-1 вчинялись дії щодо відкритого розпорядження цими об`єктами.
Частиною 4 статті 319 ЦК України встановлена презумпція цивільного права про те, що власність зобов`язує.
Також, слід зазначити, що Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань (затвердженого наказом № 879 від 02.09.2014 Міністерства фінансів України) на позивача покладений був обов`язок проводити інвентаризацію з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час якої можна було виявити (перевірити), зокрема фактичну наявність активів, активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються.
Утім, з матеріалів справи слідує, що позивач протягом 7 років не цікавився належним йому майном.
Відомості, які містяться в Державних реєстрах речових прав, Єдиному реєстрі судових рішень є загальнодоступними та загальновідомими, відтак, проявивши розумну обачність, здійснюючи періодично інвентаризацію основних засобів, а також контроль за об`єктами нерухомого майна позивач мав змогу своєчасно захистити своє порушене право.
Здійснюючи право власності на належне їй майно (особливо нерухоме), особа має діяти відповідально, зокрема проявляти турботу щодо нього, бути обізнаною з його станом тощо. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав не може бути підставою для поновлення пропущеного строку для звернення до суду.
Наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, матеріалами справи не підтверджено.
Таким чином, суд констатує, що при наявності порушеного права позивача як власника майна, позивач пропустив строки позовної давності для звернення до суду з даним позовом.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для застосування спливу позовної давності, оскільки позивачем на підставі належних доказів не доведено обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску звернення до суду із даною позовною заявою, а відтак в задоволенні позову про визнання недійсними рішення №220 від 12.11.2012, виданого на його підставі свідоцтва від 27.12.2012 та проведеного на замовлення ради 05.02.2013 аукціону, переможцем якого став відповідач-4, правомірно відмовлено через сплив позовної давності.
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та спростовуються вищенаведеним.
Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про відмову у задоволені позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.
Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.
Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржником.
Керуючись, ст.ст. 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ :
1.          Апеляційну скаргу ПАТ “Тернопільський облрибокомбінат” залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.12.2020 у справі №   921/387/20 залишити без змін.
3.          Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
4.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку та в строки, передбаченні ст.ст.287-289 ГПК України.
5.          Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.
          
          Постанова винесена з окремою думкою судді Скрипчук О.С.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.
Повний текс складено 04.08.2020.

Головуючий суддя                                                            Н.М. Кравчук 
судді                                                                                           О.Л. Мирутенко 
                                                                                                    О.С. Скрипчук