П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2021 року
м. Рівне

Справа № 559/1206/20
Провадження № 22-ц/4815/1093/21

Головуючий у Дубенському міськрайонному суді 
Рівненської області: суддя Ралець Р.В.
Додаткове рішення суду першої інстанції постановлено 
повним текстом 25 травня 2021 року 
в м. Дубно Рівненської області 
(Фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного страхового товариства "Страхова компанія "ВУСО" на додаткове рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 травня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного страхового товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення страхового відшкодування,
в с т а н о в и в:
       Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 травня 2021 року позов Адвокатського об`єднання  "Автопоміч" в інтересах  ОСОБА_1 до Приватного страхового товариства  "Страхова компанія  "ВУСО" (далі – СК "ВУСО")  про стягнення страхового відшкодування задоволено.
       Стягнуто з СК "ВУСО" на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, у розмірі 115 200 гривень.
       20 травня 2021 року представником позивача – адвокатом Стефківським В.І. до суду було подано клопотання про відшкодування судових витрат, де він просив винести додаткове рішення, яким стягнути з СК "ВУСО" на користь ОСОБА_1 витрати понесені на правову допомогу у загальному розмірі 10 000 гривень. 
       Додатковим рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 травня 2021 року заяву представника позивача - адвоката Стефківського В.І. задоволено. 
       Стягнуто з СК "ВУСО" на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень. 
       На додаткове рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права. На обґрунтування наявності допущених судом помилок зазначалось, що рішення від 13 травня 2021 року, яким задоволено позовні вимоги, підлягає скасуванню через необґрунтованість та незаконність, тому й додаткове рішення суду від 25 травня 2021 року є неправомірним та передчасним і підлягає скасуванню.
       З наведених спонукань просив додаткове рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 травня 2021 року щодо стягнення понесених витрат по оплаті правової допомоги скасувати.
       Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на апеляційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги.
       Як з`ясовано матеріалами справи, до поданої в червні 2020 року позовної заяви було долучено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних для надання правничої допомоги на підставі договору №0217-ц від 11 червня 2020 року, укладеним між Адвокатським об`єднанням "Автопоміч", від імені якого інтереси позивача представляв адвокат Стефківський В.І., та ОСОБА_1 щодо захисту інтересів шляхом підготовки та подання цього позову. В детальному описі робіт адвоката йдеться про те, що на правовий аналіз доказів, підготовчі дії та подання позовної заяви в суд витрачено адвокатом 10 годин робочого часу. Вартість однієї години становить 1 000 гривень, тобто загальна вартість виконаних послуг склала 10 000 гривень.
       У поданій до суду 17 червня 2020 року заяві представник позивача - адвокат Стефківський В.І. вказував, що докази про оплату його довірителем наданої правничої допомоги будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
       17 травня 2020 року представник позивача звернувся до суду із заявою про надання доказів оплати витрат на правову допомогу, до якої додав рахунок-фактуру та квитанцію про здійснення позивачем оплати за цим рахунком.
       Право на професійну правничу допомогу гарантоване ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у даному рішенні Конституційного Суду України зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
       Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Склад та розміри витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу та входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При визначенні суми відшкодування даних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
       Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у Рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
       Відповідно до ст.ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги.
       19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено таке.
       Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
       За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
       Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
       Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
       Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
       Підсумовуючи, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1.) їх дійсність; 2.) необхідність; 3.) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
       Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Отже, враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для позивача, колегія суддів вважає обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами понесені позивачем витрати на правничу допомогу та погоджується з місцевим судом про необхідність покладення на відповідача обов`язку їх компенсувати.
       Крім іншого, колегія суддів зважає на та, що всупереч ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України відповідач клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не подав, неспівмірності витрат не довів.
       Доводи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди з рішенням суду попередньої інстанції, прийнятого за результатами розгляду позовної заяви.
       Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
       Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
       Додаткове рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 травня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного страхового товариства "Страхова компанія "ВУСО" - без задоволення. 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
       Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

       Головуючий:                                                         С.В. Хилевич

       Судді:                                                                 С.В. Боймиструк

                                                                               С.С. Шимків