ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" серпня 2021 р.           Справа№ 925/1694/17
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коротун О.М.
суддів:            Пашкіної С.А. 
          Майданевича А.Г. 

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,
за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 02.08.2021

за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Плюти Олександра Олександровича 
на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.07.2019 (повний текст складено 11.07.2019)
у справі № 925/1694/17 (суддя Васянович А.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Край Логістик»
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Плюти Олександра Олександровича
про стягнення 821  388, 00 грн,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст заявлених вимог
У грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Край Логістик» (далі - ТОВ «Край Логістик») звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Плюти Олександра Олександровича (далі - ФОП Плюта О.О.) про стягнення збитків, а саме: 809  249, 26 грн вартості знищеного вантажу та 58  804, 55 грн вартості робіт з утилізації непридатної для подальшої реалізації продукції.
Позовні вимоги про стягнення збитків обґрунтовано тим, що відповідач під час виконання своїх зобов`язань спричинив збитки позивачу, оскільки переданий для перевезення вантаж було знищено внаслідок пожежі автотранспорту з вини відповідача. При цьому позивач вказував, що саме на відповідача (перевізника) покладався обов`язок збереження вантажу та своєчасного проходження технічного контролю транспортних засобів, а тому останній порушив умови договору № 398, надавши для транспортування вантажу транспортний засіб, який знаходився у несправному стані.
Провадження у справі зупинялося до закінчення розгляду Господарським судом міста Києва та набрання законної сили рішенням у справі № 910/17874/17. Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 04.04.2019 провадження у справі було поновлено.
Також позивачем було подано до суду першої інстанції заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній просив суд стягнути з відповідача 809  249, 26 грн вартості знищеного вантажу та 12  138, 74 грн витрат по оплаті судового збору, понесених позивачем під час розгляду справи № 910/17874/17.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 06.06.2019 заяву ТОВ «Край Логістик» про зменшення розміру позовних вимог від 27.05.2019 прийнято до розгляду.
2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 03.07.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП Плюти О.О. на користь ТОВ «Край Логістик» 809  249, 26 грн збитків та 12  138, 47 грн судового збору. У решті вимог - в позові відмовлено.
Рішення обґрунтовано тим, що сторони в п. 3.4.21 договору узгодили, що у випадку втрати, знищення або пошкодження вантажу чи його частини, перевізник зобов`язується відшкодувати експедиторові вартість втраченого, знищеного та/або пошкодженого вантажу в 10 строк з моменту направлення вимоги. Відповідач електронною адресою направив позивачу відповідь на претензію від 29.12.2017, в якій визнав збитки, що були спричинені пожежею експедитору та власнику вантажу в розмірі 868  053, 81 грн. Під час розгляду спору відповідач не спростував належними та допустимими доказами даних обставин.
Так, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем було відшкодовано Товариству з обмеженою відповідальністю «Юнілівер Україна» (далі - ТОВ «Юнілівер Україна») прямі збитки в розмірі 809  249, 26 грн шляхом сплати грошових коштів та зарахуванням зустрічних однорідних вимог, що підтверджується копіями платіжних доручень, заявою про зарахування зустрічних вимог від 18.05.2018 №15/05-18, а також актами звірок взаємних розрахунків, то вказана сума збитків підлягає стягненню з перевізника на користь позивача в судовому порядку. При цьому судом першої інстанції було також враховано, що позивачем в суді доведено безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою, а відповідач відсутність своєї вини суду не довів.
Водночас суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 12  138, 74 грн прямих збитків в якості понесених останнім витрат по відшкодуванні ТОВ «Юнілівер Україна» судового збору під час розгляду справи № 910/17874/17, оскільки позивач не був позбавлений можливості сплатити вартість знищеного майна його власнику - ТОВ «Юнілівер Україна» в добровільному порядку (не очікуючи позову останнього).
3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду
Не погодившись з ухваленим рішенням, ФОП Плюта О.О. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 03.07.2019 та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 було відкрито провадження за апеляційною скаргою ФОП Плюти Олександра Олександровича на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.07.2019. Розгляд справи призначено на 06.11.2019.
Справа розглядалася різними складами суду.
У судовому засіданні 06.11.2019 було оголошено перерву до 18.11.219.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 18.11.2019 апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ФОП Плюти О.О. на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.07.2019 зупинено до набрання законної сили рішення у справі № 910/17874/17 Господарського суду міста Києва. Зобов`язано учасників апеляційного провадження надати суду інформацію про усунення обставин, що викликали його зупинення.
15.06.2021 до суду апеляційної інстанції надійшла заява про поновлення провадження у справі, в якій сторона повідомила, що 07.06.2021 Північним апеляційним господарським судом було ухвалено рішення у справі № 910/17874/17, у зв`язку з чим заявник просив поновити провадження у справі. Суддя-доповідач з 14.06.2021 до 25.06.2021 перебувала у відпустці, а тому заяву передано судді 29.06.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2021 було поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду на 02.08.2021.
05.07.2021 до суду апеляційної інстанції від ТОВ «Край Логістик» надійшло клопотання, в якому сторона просила під час розгляду врахувати витрати на утилізацію товару у розмірі 58  804, 55 грн до складу заподіяних позивачу збитків, та, відповідно, стягнути з відповідача 809  249, 26 збитків вартості знищеного вантажу, 58  804, 55 грн збитків - витрат на утилізацію та 12  138, 47 грн судового збору. Водночас позивач не оскаржував рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні позовних вимог. Розгляд справи здійснюється в межах вимог апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України. До того ж, позивач, під час розгляду справи судом першої інстанції, відмовився від позовних вимог про стягнення 58  804, 55 грн збитків - витрат на утилізацію, указане зменшення позовних вимог було прийнято судом першої інстанції. А тому підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні, у зв`язку з чим суд відмовив у його задоволенні.
Судове засідання 02.08.2021 за клопотанням скаржника здійснювалося в режимі відеоконференції. У судове засідання 02.08.2021 з`явилися представники сторін - позивача та відповідача.
Скаржник підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, а рішення суду - скасувати. Представниця позивача заперечила проти доводів апеляційної скарги та просила відмовити в її задоволенні.
4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів
ФОП Плюта О.О. не погодився з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Скаржник зазначає, що підготовче судове засідання по справі було проведено у його відсутності при відсутності належного повідомлення про час та дату підготовчого судового засідання.
Також скаржник вказує, що представник відповідача звертався до суду iз письмовим клопотанням про проведення судового засідання (розгляд справи по суті) у режимі вiдеоконференції. Клопотання, за доводами скаржника, було направлено у встановлений законом строк для його розгляду. Суд отримав вказане клопотання та ухвалив відмовити в проведенні судового засідання в режимі вiдеоконференції, у зв`язку із відсутністю у суду технічної можливості на таке проведення. Перед початком судового розгляду заявник звернувся до суду із заявою про перенесення розгляду справи на іншу дату.
Крім того, скаржник зазначає, що при розгляді справи судом першої інстанції не була залучена в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору боку відповідача, ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група». Указана страхова компанія страхувала вантаж, який перевозився ФОП Плюто О.О. та замовником переведення якого був позивач у справі - ТОВ «Край Логістик». На переконання скаржника, вказана юридична особа повинна приймати участь у розгляді спору по суті, оскільки відповідач має право на звернення до страхової компанії, щодо відшкодування понесених витрат.
Також скаржник вказує, що в основу оскаржуваного рішення покладено рішення у справі Господарського суду міста Києва № 910/17874/17, яке було скасовано Верховним Судом при розгляді касаційної скарги ФОП Плюта О.О.
5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Позивач не скористався своїм правом на подачу відзиву, передбаченого ст. 263 ГПК України. Клопотання про продовження строку позивачем не заявлялося.
6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції
Як вбачається з матеріалів справи, 03.04.2017 між ТОВ «Юнілівер Україна» (клієнт) та ТОВ «Край Логістик» (експедитор) було укладено договір транспортного експедирування № ЕХР-11, відповідно до п. 2.1. якого експедитор зобов`язався надавати клієнту послуги з організації перевезень вантажів клієнта, оформлення документів, необхідні для здійснення таких перевезень, а також інші транспортно-експедиційні послуги відповідно до заявки клієнта як особисто, так і шляхом залучення третіх осіб.
Надання послуг здійснювалося відповідно до умов договору, Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів (КДПВ), митної Конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП), Європейської угоди про режим праці та відпочинку водіїв (ЄУРП), а також діючим нормативними актами України, що регулюють порядок перевезення вантажів транспортом і надання експедиційних послуг (п. 2.2. договору № ЕХР-11).
За умовами п. 3.1. договору послуги надаються на підставі даного договору та заявки, в якій визначаються характеристики вантажу, вантажовідправник, вантажоодержувач, адреса розвантаження, маршрут, тип і кількість транспортних засобів, вартість послуг, інструкція з кріплення, умови перевезення та ін. умови. Заявка є невід`ємною частиною цього договору. Клієнт надає експедитору заявки в електронній формі - за допомогою електронної пошти на адресу (и) електронної пошти, узгоджені сторонами в п. 12.19. договору. Заявки є обов`язковими для виконання експедитором.
Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Юнілівер Україна» подало заявку № 18 від 20.06.2017 та на підставі міжнародної товарно-транспортної накладної №CMR-959331, позивач взяв на себе зобов`язання здійснити перевезення вантажу - 6 236 коробок парфумерних та косметичних засобів з міста Єкатеринбургу (Російська Федерація) до Київської області (Україна).
Також з матеріалів справи вбачається, що позивач (експедитор), на підставі п. 2.1. вищевказаного договору № ЕХР-11 для виконання заявки залучив відповідача - ФОП Плюту О.О. (перевізник), з яким уклав договір № 398 від 19.06.2017 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та місцевому сполученні (далі - договір).
Сторони узгодили, що перевізник зобов`язався виконати перевезення вантажів автомобільним транспортом за замовленням експедитора у міжнародному та/або міжміському та/або місцевому сполученні і надати додаткові послуги, необхідні для доставки вантажу.
Перевізник організовує перевезення вантажів на підставі письмових заявок експедитора, які є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.2. договору).
Для здійснення перевезення позивач надав відповідачу договір-заявку № 247 від 19.06.2017 на транспортно-експедиційне обслуговування щодо здійснення перевезення вантажу (косметичної продукції) за маршрутом: м. Єкатеринбург (Російська Федерація) - Київська область, с. Стоянка, Житомирське шосе, 21-ий км. (Україна).
ТОВ «Край Логістик», як експедитор, добровільно застрахувало вантаж, який транспортувався (договір № 24-2809-16-00003 від 20.10.2016 добровільного страхування цивільної відповідальності перевізника (експедитора) укладений з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група»).
З матеріалів справи вбачається, що 22.06.2017 товар було завантажено у місті Єкатеринбурзі, проте під час його перевезення 23.06.2017 на 20 км. автодороги Кропачеве-Месягутово-Ачит трапилась пожежа автомобіля «Рено Магнум», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок якої вказаний автомобіль було знищено та пошкоджено напівпричіп, реєстраційний номер НОМЕР_2 , разом з вантажем, що перевозився.
Факт пожежі підтверджується довідкою № 186 від 28.06.2017, виданою водію ОСОБА_1 Міністерством Російської Федерації у справах цивільної оборони, надзвичайних ситуацій та ліквідації наслідків стихійних лих.
Експертами Товариства з обмеженою відповідальністю «Руссюрвей», яке було номіновано Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» на проведення незалежної експертизи, 27 - 03 липня 2017 року проведено експертний огляд та складено акт експертного огляду № М1706205 від 04.07.2017.
Згідно з актом експертного огляду № М1706205 від 04.07.2017 основною причиною пошкодження вантажу є вплив на вантаж внаслідок загоряння автотранспорту держ. номер НОМЕР_1 / НОМЕР_3 високих температур, продуктів горіння, а також засобів гасіння пожежі, а розмір збитків може бути виражений дійсною вартістю вантажу у розмірі 1  870  664, 04 грн.
За результатом нового розгляду справи рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2020 у справі № 910/17874/17 первісні позовні вимоги ТОВ «Юнілівер Україна» задоволено. Стягнуто з ТОВ «Край Логістик» на користь ТОВ «Юнілівер Україна» вартість знищеного вантажу у розмірі 595 690,02 грн, витрати на утилізацію товару 58 804, 55 грн та 9 817, 42 грн витрат з оплати судового збору. Зустрічні позовні вимоги ТОВ «Край Логістик» задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Юнілівер Україна» на користь ТОВ «Край Логістик» 368 420, 00 грн основного боргу, 60 945, 75 грн пені, 53 259, 08 грн інфляційних втрат, 20 863, 68 грн, 3 % річних та 7 552, 33 грн витрат з оплати судового збору.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 апеляційну скаргу ФОП Плюти О.О. задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2020 у справі № 910/17874/17 скасовано, прийнято нове рішення, яким первісні позовні вимоги ТОВ «Юнілівер Україна» задоволено. Стягнуто з ТОВ «Край Логістик» на користь ТОВ «Юнілівер Україна» вартість знищеного вантажу у розмірі 595 690, 02 грн, витрати на утилізацію товару у розмірі 58 804, 55 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 9 817,42 грн. Зустрічні позовні вимоги ТОВ «Край Логістик» задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Юнілівер Україна» на користь ТОВ «Край Логістик» 368 420, 00 грн основного боргу, 60 945, 75 грн пені, 53 259, 08 грн інфляційних втрат, 20 863, 68 грн 3 % річних та 7 552, 33 грн витрат зі сплати судового збору. У задоволенні іншої частини вимог ТОВ «Край Логістик» відмовлено. Вирішено питання розподілу судового збору.
Під час розгляду справи № 910/17874/17 судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з актом експертизи Уральської торгівельно-промислової палати №0130200053 від 04.07.2017, під час огляду напівпричепа № СА9042XX з продукцією встановлено, що тент відсутній (згорів), дерев`яні дошки по периметру борту частково обгоріли, товар, що перевозився накритий листами картону, під яким проглядається суцільна маса пошкодженого товару та упаковки, а саме: картонна упаковка пошкоджена, частково обгоріла, розмокла з розсипом та пошкодженням вмісту. Індивідуальні флакони (полімерні флакони, туби) з продукцією деформовані, оплавлені, зі слідами горіння (копоті) мають стійкий запах горілого. Уся продукція, що перевозилась, має дефекти від пожежі та її ліквідації. Відповідно до оцінки відділу якості філії ТОВ «Юнілівер Україна» в м. Єкатеринбурзі, продукція, що пошкоджена в результаті пожежі, визнана непридатною для її подальшої реалізації. Вивантаження товару на склад не здійснювалась, з огляду на суцільне пошкодження вантажу прийнято рішення про його повне знищення.
Відповідно до Інвойсу № 3940016573 від 21.06.2017 вартість товару склала 1 870 664, 04 російських рублів, вартість знищеного товару у перерахунку на гривні за курсом НБУ станом на 07.07.2017 складала 809  249, 26 грн. Постановою Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 910/17874/17 встановлено, що ТОВ «Край Логістик» як експедитор несе відповідальність за невиконання своїх договірних зобов`язань перед ТОВ «Юнілівер Україна» щодо забезпечення збереження під час перевезення спірного вантажу і, відповідно, саме ТОВ «Край Логістик» має відшкодувати вартість знищеного товару у сумі 809 249, 26 грн. 
Водночас судом апеляційної інстанції у справі № 910/17874/17 враховано, що ТОВ «Юнілівер Україна» згідно із заявою від 21.11.2019 зменшило розмір позовних вимог та просило стягнути вартість знищеного вантажу у сумі 595 690, 02 грн та витрати на утилізацію товару непридатного для подальшої реалізації у сумі 58 804, 55 грн. При цьому ТОВ «Юнілівер Україна» у вказаній заяві зазначило, що під час судового процесу (в різних інстанціях) у справі № 910/17874/18 ТОВ «Край Логістик» частково погасило суму основної заборгованості, а саме у розмірі 213 559, 24 грн.
Таким чином, Північний апеляційний господарський суд у справі № 910/17874/17 дійшов висновку, що відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання за договором щодо забезпечення збереження вантажу, в результаті чого парфумерну та косметичну продукцію, що перевозилась, було пошкоджено, а тому відповідно до договору та норм чинного законодавства позовні вимоги підлягають задоволенню в частині відшкодування вартості знищеного вантажу у розмірі 595 690, 02 грн з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.
Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
А тому вказані обставини не доказуються під час розгляду даної справи, оскільки встановлені постановою суду у справі № 910/17874/17. Наведені обставини не заперечувалися та не спростовувалися скаржником.
ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ
7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом спору у цій справі є вимога про стягнення збитків за договором надання транспортно-експедиційних послуг. Спір у справі стосується наявності або відсутності підстав для стягнення заявлених збитків.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов`язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.
Згідно з приписами ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання.
Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, перш за все потрібно з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому слід відрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з договору (ст. 623 Цивільного кодексу України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 Цивільного кодексу України).
Водночас необхідно враховувати, що можуть мати місце випадки, коли сторони перебувають у договірних відносинах, але заподіяння шкоди однією із сторін іншій стороні не пов`язане з виконанням зобов`язання, що випливає з цього договору. За таких обставин, незалежно від наявності договору, при вирішенні спору слід керуватися нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України щодо відшкодування позадоговірної шкоди.
Правильне розмежування підстав відповідальності необхідне ще й тому, що розмір відшкодування збитків, завданих кредиторові невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань за договором, може бути обмеженим (ст. 225 Господарського кодексу України), а при відшкодуванні позадоговірної шкоди, остання підлягає стягненню у повному обсязі (ст. 1166 Цивільного кодексу України).
Зазначене розмежування підстав відповідальності потрібне також тому, що збитки, заподіяні невиконанням договірних зобов`язань, повинен відшкодувати контрагент за договором, а позадоговірну шкоду відшкодовує особа, яка її завдала.
Як у випадку невиконання договору, так і за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (ст. 614 Цивільного кодексу України). Однак щодо зобов`язань, які виникають внаслідок заподіяння шкоди, є виняток з цього загального правила, тобто коли обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на особу без її вини (ст. 1173, 1174, 1187 Цивільного кодексу України).
Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно з приписами ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності шкоди. При цьому доведенню підлягає те, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.
Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником договірного зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто, мають бути прямими.
Таким чином, і цивільне, і господарське законодавство передбачає стягнення збитків з порушника в силу закону. Тобто незалежно від того, передбачено таке стягнення умовами договору чи ні. Сторона, чиї права порушено, має право розраховувати на відшкодування збитків на підставі ст. 16, 623 Цивільного кодексу України; ст. 20, 216, 224 Господарського кодексу України.
За приписами ч. 3 ст. 216 Господарського кодексу України один із принципів господарсько-правової відповідальності полягає в тому, що потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження з цього приводу в договорі. Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України до збитків належать: витрати, здійснені уповноваженою стороною, втрата або пошкодження майна, а також неотриманні доходи.
Нормою ст. 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.
Виходячи зі змісту наведених норм перевізник є таким учасником процесу перевезення вантажів, функціональне призначення якого полягає у наданні транспортної послуги - переміщення продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання.
Правовий статус перевізника характеризує те, що він є суб`єктом господарювання, який на виконання умов договору перевезення вантажу зобов`язується доставити ввірений йому вантажовідправником вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу. Перевізник є стороною договору перевезення вантажу і зазначається як такий у відповідних транспортних документах.
Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Закон України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів»).
Частина 1 ст. 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі - Конвенція) передбачає, що ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.
Враховуючи те, що даний спір виник з договору міжнародного перевезення вантажу автомобільним транспортом, в якому позивач організовував перевезення ввіреного йому товариством вантажу з території іншої держави на територію України, а відповідач виконував таке перевезення, то на спірні правовідносини сторін поширюються положення Конвенції.
Для цілей цієї Конвенції перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов`язки, як за власні дії і недогляди (ст. 3 Конвенції).
Відповідно до п. 3.4. договору № 398 перевізник, зокрема, зобов`язується: забезпечити своєчасну подачу транспортного засобу, що відповідає санітарним вимогам, в технічно-справному стані, придатному для перевезення вантажів даного виду, згідно із заявкою у погоджений сторонами строк; невідповідність транспортних засобів визначеним вище вимогам, в тому числі санітарним та нормам законодавства, може бути підставою для відмови експедитором від їх завантаження; забезпечити наявність у водіїв належним чином оформлених документів для безперешкодного виконання перевезень, гарантуючи володіння персоналом необхідними спеціальними навичками для здійснення таких робіт/послуг (зокрема, ознайомлення з робочими процедурами та документами, що зазначаються в цьому договорі; дотримуватись відповідних норм чинного законодавства України та країн, територією яких здійснюється перевезення вантажів; гарантувати наявність всіх необхідних для надання послуг за цим договором діючих ліцензій, повноважень та/або дозволів та інших документів передбачених цим договором.
Як вбачається з матеріалів справи, 24.11.2017 позивач отримав від ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відповідь щодо виплати страхового відшкодування за договором страхування вантажів (лист від 17.11.2017 № 03/5868).
Вказаним листом (рішенням) позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування через експлуатацію під час перевезення транспортних засобів, які не пройшли технічну перевірку відповідно до вимог чинного транспортного законодавства (п. 5.2.21 договору страхування).
Так, у листі зазначено, що на момент здійснення перевезення: 1) автомобіль RENAULT Magnum (держномер НОМЕР_1 ) мав протокол перевірки технічного стану транспортного засобу терміном дії до 15 вересня 2017 року; 2) напівпричіп бортовий Schwarzmuller SРА (держномер НОМЕР_2 ) мав протокол перевірки технічного стану транспортного засобу терміном дії до 17.06.2017.
У листі вказано, що найбільш вірогідною причиною виникнення даної пожежі виявилось коротке замкнення в електрокабелі чи від руйнування ізоляції електрокабеля від впливу температури пожежі з подальшим коротким замкненням (несправність транспортного засобу).
Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.
Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» обов`язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років; 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».
Автотранспорт відповідача до зазначених в ч. 2 ст.35 Закону транспортних засобів не відноситься.
Рішення про відмову позивачу у виплаті страхового відшкодування в судовому порядку не оскаржувалося.
Згідно з п. 6.15. договору № 398 від 19.06.2017 перевізник несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення до моменту передачі вантажу вантажоодержувачу, вказаному в товарно-транспортному документі (СМR, ТТН).
У разі пошкодження вантажу при його транспортуванні, пошкоджений вантаж надається вантажоодержувачу. Якщо вантаж був пошкоджений у момент його транспортування, перевізник повинен відшкодувати всі завдані цим пошкодженням збитки та вартість вантажу протягом 10 календарних днів від дня направлення вимоги. Перевізник у будь-якому випадку позбавлений права вимагати повернення йому пошкодженого майна (п. 6.17. договору № 398 від 19.06.2017).
Відповідно до п. 3.4.21 договору № 398 від 19.06.2017 у випадку втрати, знищення або пошкодження вантажу чи його частини, перевізник зобов`язується відшкодувати експедиторові вартість втраченого, знищеного та/або пошкодженого вантажу в 10 строк з моменту направлення вимоги.
04.09.2017 позивач звернувся до відповідача з вимогою від 19.07.2017 за № 973 про відшкодування збитків, що сталися в результаті пожежі під час перевезення, проте вказані вимоги позивача задоволені не були.
Водночас 29.12.2017 скаржник направив на електронну адресу позивача відповідь на претензію від 29.12.2017 за № 25, в якій відповідач визнав збитки, що були спричинені пожежею експедитору - ТОВ «Край Логістик» та власнику вантажу ТОВ «Юнілівер Україна» в розмірі 868  053, 81 грн. Також скаржник заявив про свою готовність з 01.01.2019 та до повного виконання своїх зобов`язань, але не пізніше 31.12.2019 надати ТОВ «Край Логістик» для відшкодування збитків автопоїзд придатний для виконання міжнародних перевезень до країн Європи. Тобто, відповідач визнавав претензію та направляв позивачу пропозицію щодо врегулювання спору.
Наведені обставини не спростовувалися скаржником ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.
Положеннями ст. 924 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Згідно зі ст. 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.
Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.
Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої.
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 18 Конвенції тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17 Конвенції, лежить на перевізнику.
Якщо перевізник встановить, що через обставини, які склалися, утрата вантажу чи його ушкодження могли бути наслідком одного чи декількох особливих ризиків, зазначених у пункті 4 статті 17, то вважається, що вони відбулися внаслідок цього. Однак, позивач має право довести, що утрата або ушкодження фактично не були пов`язані, повністю або частково, з одним з цих ризиків.
Якщо перевезення виконується транспортними засобами, спеціально обладнаними так, щоб вантаж не підпадав під вплив тепла, холоду, змін температури чи вологості повітря, перевізник не може посилатися на підпункт d) пункту 4 статті 17, якщо тільки він не доведе, що всі заходи стосовно вибору, обслуговування і використання вищезгаданого обладнання, яких він був зобов`язаний вжити з урахуванням обставин, були ним вжиті, і що він дотримувався будь-яких наданих йому спеціальних інструкцій.
Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Оскільки позивачем було відшкодовано ТОВ «Юнілівер Україна» прямі збитки в розмірі 809  249, 26 грн (з урахуванням здійснених погашень) шляхом сплати грошових коштів та зарахуванням зустрічних однорідних вимог, що підтверджується копіями платіжних доручень, заявою про зарахування зустрічних вимог від 18.05.2018 №15/05-18, а також актами звірок взаємних розрахунків, то вказана сума збитків підлягає стягненню з перевізника на користь позивача в судовому порядку.
Правомірним є також висновок суду першої інстанції про те, що позивачем доведено безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою, а скаржник відсутність своєї вини не спростував.
При цьому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення 12  138, 74 грн збитків, які позивач поніс, як покладені на нього витрати по відшкодуванні ТОВ «Юнілівер Україна» судового збору під час розгляду справи № 910/17874/17 з огляду на те, що позивач не був позбавлений можливості сплатити вартість знищеного майна його власнику - ТОВ «Юнілівер Україна» в добровільному порядку (не очікуючи позову останнього).
Наведені обставини не спростовувалися скаржником. Доводи скаржника зводяться до: проведення підготовчого засідання за відсутності сторони; відмова у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції; не була залучена до участі у справі в якості третьої особи ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група»; скасування судових рішень у справі № 910/17874/17.
Як вбачається з матеріалів справи, 02.01.2018 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 30.01.2018. Указану ухвалу скаржник отримав 11.01.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи. Тобто ухвалу було отримано завчасно (майже за двадцять днів до судового засідання), а тому у сторони була можливість підготуватися до засідання.
30.01.2018 провадження у справі було зупинено до закінчення розгляду Господарським судом міста Києва та набрання законної сили рішенням у справі № 910/17874/17. Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 04.04.2019 провадження у справі було поновлено, призначено підготовче засідання на 23.05.2019. Зазначена ухвала отримана скаржником завчасно - 08.04.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним у матеріалах справи.
17.05.2019 до суду першої інстанції від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки представник сторони приймає участь у іншому судовому засіданні. Жодних доказів на підтвердження указаного факту надано не було.
Наведені обставини свідчать про обізнаність сторони про поновлення провадження у справі та власне проведення підготовчих засідань. При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що сторона, яка обізнана про судове провадження також не обмежена в праві слідкувати за перебігом розгляду справи за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація в якому є офіційною.
У судове засідання 23.05.2019 представник відповідача не з`явився. Суд першої інстанції залишив клопотання відповідача без задоволення, при цьому відклав розгляд справи та призначив наступне підготовче засідання на 06.06.2019.
06.06.2019 відповідача та його представник у судове засідання не з`явилися. Ухвалою суду першої інстанції від 06.06.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 03.07.2019. Указана ухвала отримана скаржником завчасно - 13.06.2019 що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи.
27.06.2019 на електронну адресу Господарського суду Черкаської області від представника ФОП Плюти О.О. надійшло клопотання про здійснення судового процесу в режимі відеоконференції без його підписання електронним цифровим підписом.
Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання, суд першої інстанції виходив з того, документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв`язку, не належать до офіційних.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Перевірка - процес засвідчення справжності і підтвердження того, що електронний підпис чи печатка є дійсними. Підписувач - фізична особа, яка створює електронний підпис;
Електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, яка потребує відправлення, отримання, використання та постійного зберігання за участю третіх осіб електронних даних, аналоги яких на паперових носіях не повинні містити власноручний підпис відповідно до законодавства, а також автентифікація в інформаційних системах, в яких здійснюється обробка таких електронних даних, можуть здійснюватися з використанням електронних довірчих послуг або без отримання таких послуг, за умови попередньої домовленості між учасниками взаємодії щодо порядку електронної ідентифікації учасників таких правових відносин (ч. 1 ст. 17 Закону України «Про електронні довірчі послуги»).
Враховуючи наведені норми права та положення Інструкції, судом першої інстанції, за відсутності електронного підпису представника сторони, не було порушено порядку розгляду заявленого клопотання (без автентифікації особи).
Так, письмове клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції надійшло до суду лише 02.07.2019, за один день досудового засідання (по штемпелю неможливо встановити дату подачі, оскільки відмітка є нечіткою). Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання, суд першої інстанції, зокрема, виходив з неможливості технічного забезпечення проведення засідання в режимі відеоконференції, оскільки клопотання подано лише за один день, а для проведення такого засідання необхідно повідомити про це суд, в якому сторона просить провести засідання (за умови технічної можливості), повідомити сторони, тощо. Також суд зазначив про те, що явка сторін не визнавалася обов`язковою. А тому посилання скаржника на те, що у клопотанні було відмовлено виключно у зв`язку з технічною неможливістю, відхиляються судом як необґрунтовані. До того ж, скаржником не наведено підстав, які саме перешкоджали з`явитися представнику до суду або ж звернутися з відповідним клопотанням завчасно більше як за п`ять днів до судового засідання. У даному випадку, суд апеляційної інстанції зазначає, що ризик від невчасного звернення до суду (за один день до судового засідання) несе саме заявник. А тому такі доводи відхиляються як необґрунтовані.
Щодо посилань скаржника на незалучення до участі у справі в якості третьої особи ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», суд апеляційної інстанції зазначає, що в межах даної справи розглядалося питання наявності підстав для стягнення збитків саме з відповідача. Наявність підстав для стягнення або ж звернення з відповідною вимогою до страхової компанії є правом застрахованої особи, у даному випадку позивача, або ж особи, до якої таке право перейшло, за умови наявності підстав для покладення на страховика відповідних витрат. Такі обставини не є предметом розгляду даної справи, а рішення у даній справі не стосується прав та обов`язків ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та не зачіпає інтересів останнього. А тому такі доводи відхиляються як безпідставні.
Посилання скаржника на скасування судових рішень у справі № 910/17874/17 також відхиляються судом апеляційної інстанції як підстава для відмови в позові з огляду на те, що на момент розгляду даної справи, Північним апеляційним господарським судом було ухвалено постанову у справі № 910/17874/17 від 07.06.2021. На момент ухвалення постанови у даній справі указана постанова набула чинності та у касаційному порядку не скасоване, а тому судом апеляційної інстанції враховано встановлені у справі № 910/17874/17 обставини.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи скаржника зводяться до формальних підстав для скасування оскаржуваного рішення, у той час як жодних заперечень щодо відсутності підстав для стягнення збитків заявник не наводить. А тому доводи скаржника визнаються неспроможними та необґрунтованими. 
8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з ФОП Плюти О.О. збитків за пошкоджений товар. Указані збитки є доведеними, а можливість їх стягнення передбачена умовами договору.
Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
9. Судові витрати
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Плюти Олександра Олександровича на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.07.2019 у справі № 925/1694/17 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 03.07.2019 у справі № 925/1694/17 - залишити без змін.
3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.
4. Поновити дію рішення Господарського суду Черкаської області від 03.07.2019, зупиненого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 у даній справі.
5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
Повний текст складено 05.08.2021.

Головуючий суддя                                                            О.М. Коротун 

Судді                                                                                С.А. Пашкіна

                                                                                А.Г. Майданевич