ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5653/21 Справа № 189/1200/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чорна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про захист прав споживача шляхом визнання договору частково недійсним та стягнення безпідставно сплачених коштів 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»
на ухвалу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Банк Кредит Дніпро» про захист прав споживача шляхом визнання договору частково недійсним та стягнення безпідставно сплачених коштів.

Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року провадження по справі № 189/1200/20 за позовом ОСОБА_1 , до АТ «Банк Кредит Дніпро» про захист прав споживача шляхом визнання договору частково недійсним та стягнення безпідставно сплачених коштів зупинено на підставі п. 10 ч.1 ст.252 ЦПК України до розгляду справи №496/3134/19 Великою Палатою Верховного Суду (а.с.131-132). 

Не погодившись з ухвалою суду, АТ «Банк Кредит Дніпро»  подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило, скасувати ухвалу суду та направити справу до суду 1 інстанції для продовження розгляду, а також вирішити питання про повернення скаржнику сплаченого судового збору за подання даної апеляційної скарги (а.с.135-138). 

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Встановлено, що у провадженні Покровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом (уточненим) ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про захист прав споживача шляхом визнання договору частково недійсним та стягнення безпідставно сплачених коштів.
Позивач ОСОБА_1 просить визнати частково недійсним з моменту укладення договору п. 1.2. кредитного договору №22037000235931 від 29.11.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 і АТ «Банк Кредит Дніпро» в частині зобов`язання сплатити клієнтом на користь банку щомісячну комісію за обслуговування кредиту з 29.11.2019 по 28.03.2021 – у розмірі 5% від суми кредиту, з 29.03.2021 по 28.06.2022 – 4% від суми кредиту, з 29.06.22 по 28.09.2023 – 3% від суми кредиту, з 29.09.2023 по 29.11.2024 – 1,95 % від суми кредиту; визнати частково недійсним з моменту укладення договору в частині відображення в графіку платежів щомісячної комісії, визнати частково недійсним з моменту укладення договору розділ 4 договору «Графік платежів» в 4 та 8 частині визначеної даним графіком сплати щомісячної комісії на загальну суму 155682,00 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно сплачені кошти на погашення щомісячної комісії в сумі 55800,00 грн.
Як вбачається з Ухвали Верховного Суду від 24.03.2021 року у справі №496/3134/19, передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики з урахуванням таких аспектів розгляду справ про визнання недійсним кредитного договору у частині встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування» (стягнення заборгованості за такими договорами), що свідчить про виключність цієї правової проблеми, зокрема, необхідність визначення: (а) чи можливе встановлення комісії згідно Закону України «Про споживче кредитування»; (б) чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана.
У зазначеній ухвалі Верховного суду детально проаналізовано практику судів всіх інстанцій, у тому числі, вищих судів, і констатовано, що єдина практика розгляду таких справ відсутня, внаслідок чого одні суди вважають умови кредитного договору із обов`язком позивальника сплачувати комісію банку оспорюваними, а інші – нікчемними, внаслідок чого судами встановлюється різна правова природа таких договорів, наслідки їх укладання та порядок виконання.
З правового аналізу даної ухвали Верховного Суду і матеріалів цивільної справи №189/1200/20 вбачається, що в обидвох справах маються подібні відносини, а суду першої інстанції для ухвалення мотивованого, обґрунтованого рішення потрібно визначитися, у тому числі з наступними питаннями: чи можливе встановлення комісії згідно Закону України «Про споживче кредитування»; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана, а ці питання і є предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №496/3134/19.
Зупиняючи провадження по справі, суд 1 інстанції керувався п. 10 частини 1 статті 252 ЦПК України, відповідно до якої, суд за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи може зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду 1 інстанції. 
Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, Об`єднанню палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
Визначаючи наявність передбачених статтею 252 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 10 частини 1 цієї статті, застосовується у тому разі, коли у інших справах, які переглядаються у касаційному порядку вирішуються питання у подібних правовідносинах та від результату їх розгляду залежить можливість розгляду справи, що розглядається.
Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Як вбачається з матеріалів справи предметом спору у даній справі є визнання договору частково недійсним.
Відповідно до ухвали Верховного Суду від 24.03.2021 року у справі №496/3134/19, передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики з урахуванням таких аспектів розгляду справ про визнання недійсним кредитного договору у частині встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування» (стягнення заборгованості за такими договорами), що свідчить про виключність цієї правової проблеми, зокрема, необхідність визначення: (а) чи можливе встановлення комісії згідно Закону України «Про споживче кредитування»; (б) чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана.
У зазначеній ухвалі Верховного суду детально проаналізовано практику судів всіх інстанцій, у тому числі, вищих судів, і констатовано, що єдина практика розгляду таких справ відсутня, внаслідок чого одні суди вважають умови кредитного договору із обов`язком позивальника сплачувати комісію банку оспорюваними, а інші – нікчемними, внаслідок чого судами встановлюється різна правова природа таких договорів, наслідки їх укладання та порядок виконання.
З правового аналізу даної ухвали Верховного Суду і матеріалів цивільної справи №189/1200/20 вбачається, що вказані справи маються подібні відносини, а суду першої інстанції для ухвалення мотивованого, обґрунтованого рішення потрібно визначитися, у тому числі з наступними питаннями: чи можливе встановлення комісії згідно Закону України «Про споживче кредитування»; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана, а ці питання і є предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №496/3134/19.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності.
У зв`язку з наведеним не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про безпідставність зупинення провадження у справі та слушними є аргументи, зазначені у відзивах відповідачів на апеляційну скаргу.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що зупинення провадження у справі порушує розумний строк її розгляду не ґрунтується на законі, оскільки зупинення провадження у справі зупиняє перебіг процесуальних строків.
Посилання в апеляційній скарзі на ч. 3 ст. 210 ЦПК України, згідно якої провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 251 та пунктами 1-3 частини першої статті 252 цього Кодексу, зазначивши, що клопотання заявлене на стадії розгляду справи по суті і зупинення провадження у справі на підставі п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України не передбачене чинним ЦПК, колегія суддів також відхиляє та погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до даних Єдиного Державного реєстру судових рішень ухвала Верховного Суду від 24.03.2021 року у справі №496/3134/19 зареєстрована у даному Реєстрі 28.03.2021 року, оприлюднена 29.03.2021 року.
Як вбачається з протоколу судового засідання від 24.03.2021 року у матеріалах справи №189/1200/20 Покровський районний суд Дніпропетровської області розпочав розгляд справи по суті 24.03.2021 року, отже, станом на 24 березня 2021 року позивач не міг знати про наявність такої ухвали Верховного суду і фізично не міг надати клопотання про зупинення провадження у справі раніше, ніж вона була оприлюднена у Реєстрі. Наступне судове засідання призначене на 14.04.2021 року.

З огляду на викладене ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права і підстав для її скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» – залишити без задоволення. 

Ухвалу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: