Постанова
Іменем України
 
30 серпня  2021 року
м. Київ
 
справа № 154/1944/20
провадження № 61-7474св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,                      Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач  – ОСОБА_1 ,
відповідач  – Квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинський,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії
 
за касаційною скаргою адвоката Дяченка Андрія Павловича як представника ОСОБА_1 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 лютого 2021 року у складі судді    Лященко О. В. та постанову Волинського апеляційного суду від 22 квітня                 2021 року у складі колегії суддів: Федонюк С. Ю., Осіпука В. В., Шевчук Л. Я., 
 
 ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправною відмову відповідача, викладену у листі від 26 лютого                  2020 року № 22/461, про неможливість виключення із числа службових житлового приміщення – двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача як балансоутримувача виключити із числа це службового житлове приміщення у порядку, встановленому Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України (далі – ЗСУ) та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України (далі – МОУ) від 31 липня 2018 року № 380 (далі – Інструкція № 380), та надати йому зазначене житлове приміщення для постійного проживання відповідно до чинного законодавства.
 
На обґрунтування позову зазначав, що з 16 серпня 1993 року перебуває на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 для отримання житла, він не  використав право на безоплатну приватизацію житла.
 
Відповідно до договору від 08 січня 2020 року йому було надано у користування житлове службове приміщення на АДРЕСА_1 , балансоутримувачем якого є КЕВ м. Володимир-Волинського. Житлова комісія військової частини за результатом перевірки встановила, що він потребує поліпшення житлових умов.
 
20 лютого 2020 року позивач звернувся з рапортом до відповідача, в якому просив виключити вказане житлове приміщення із числа службових та надати йому та членам його сім`ї для постійного проживання, аргументуючи це тим, що він має таке право на підставі статті 47 Конституції України. 
 
Крім того, він як військовослужбовець, який має вислугу на військовій службі                29 років, перебуває на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, повинен бути забезпечений разом із своєю сім`єю квартирою. На його переконання, таке забезпечення може відбутись, зокрема, шляхом виключення квартири АДРЕСА_2 із числа службових та надання йому з членами сім`ї для постійного проживання. Проте листом від 26 лютого 2020 року № 22/461 відповідач відмовив у виключенні квартири з числа службових. 
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Володимир-Волинський міський суд Волинської області рішенням від 08 лютого           2021 року в задоволенні позову відмовив.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що жодним нормативно-правовим актом не визначено можливість та порядок отримання військовослужбовцем для постійного проживання житла, яке було передане йому у тимчасове користування на договірних умовах у зв`язку з проведенням експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗСУ. 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Волинський апеляційний суд постановою від 22 квітня 2021 року рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 лютого           2021 року залишив без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована законністю і обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї, їх  узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 04 травня 2021 року, адвокат Дяченко А. П. як представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 лютого                    2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року,  ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04 березня               2020 року у справі № 636/1514/19, від 15 липня 2020 року у справі                                    № 636/1527/19.
На обґрунтування касаційної скарги зазначає, що суди не дослідили фактичних обставин та наявних у матеріалах справи доказів, що призвело до неправомірного висновку про отримання позивачем спірної квартири                             у тимчасове користування не як службове житло, а як штатно-посадове, на підставі наказу Міністра оборони України  від 31 січня 2019 року № 40 про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗСУ, тому вона не є службовою.
Приймаючи рішення про відмову виключити спірне житло з числа службового та передати його військовослужбовцю для постійного проживання, суди неправомірно послалися на ненормативно-правовий акт – (відомчий) наказ та на не зрозуміло які договірні відносини. Судові рішення суттєво звужують право позивача на отримання житла для постійного користування відповідно до Конституції України та законодавства України.
З наведеного вбачається явне втручання держави в особі відповідача у право на житло, що є порушенням статей 6, 8 Конвенції згідно з практикою ЄСПЛ, норми яких проігноровали суди.
03 червня  2021  року  до   Верховного   Суду  надійшов  відзив  КЕВ                                м. Володимир-Волинський на касаційну скаргу, в якому вказано на законність                    і обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанцій.    
Право користування спірною квартирою позивач отримав на підставі договору про надання в користування військовослужбовцю структурного підрозділу МОУ або Генерального штабу ЗСУ службового (штатно-посадового) житла, укладеного  між ним,  військовою частиною НОМЕР_1 і відповідачем. Рішення командира військової частини про закріплення цієї квартири за визначеною посадою військової частини НОМЕР_1 є єдиною підставою для укладення цього договору саме з позивачем.  Позивач посилається на неправильне тлумачення закону та застосування правового акта, який, на його суб`єктивну думку, не підлягає застосуванню. Доводи касаційної скарги є безпідставними, незаконними   такими, що не підлягають задоволенню.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
27 травня 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 з 01 серпня 1990 року безперервно проходить військову службу                   у ЗСУ, станом на час звернення до суду з цим позовом його вислуга становить повних 29 років. З 25 жовтня 2004 року до 24 липня 2018 року ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді техніка обслуги обслуговування ЛД і ЗАПЛ, ІАС авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_2 , яка до анексії Автономної Республіки Крим у 2014 році дислокувалась у м. Севастополі, а потім була передислокована до м. Миколаєва.
 
З 16 серпня 1993 року ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 складом сім`ї три особи.
Відповідно до відміток у паспорті громадянина України позивач у період                          з 04 лютого 2005 року до 15 березня 2014 року був зареєстрований у військовій частині НОМЕР_2 (м. Севастополь); до ІНФОРМАЦІЯ_1 – у м. Миколаєві;                    з 10 вересня 2018 року – на АДРЕСА_3 (місце розташування військової частини НОМЕР_1 ). 
ОСОБА_1 взятий на облік Департаментом соціальної політики Луцької міської ради як внутрішньо переміщена особа (довідка від 08 квітня 2019 року              № 764-5000103811). 
31 січня 2019 року МОУ видано наказ № 40 про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України, відповідно до якого начальник Головного КЕУ ЗС України наказав розробити та затвердити порядок проведення такого експерименту.  
01 лютого 2019 року начальником Головного КЕУ ЗСУ затверджено Порядок проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗСУ, з якого вбачається, що до службового (штатно-посадового) житла можуть бути віднесені житлові приміщення, які вже мають статус службових, житлові приміщення в об`єктах нового будівництва, реконструкції, придбані, набуті в порядку, передбаченому законодавством, на які зареєстровано право власності за МОУ. Житлові приміщення включаються до службового (штатно-посадового) житла рішенням заступника МОУ (згідно з розподілом обов`язків) за поданням Головного КЕУ ЗС України. Приймання-передача службового (штатно-посадового) житла на баланс квартирно-експлуатаційного органу та закріплення його за військовою частиною на праві оперативного управління проводиться на підставі наказу МОУ,                             а в подальшому акта приймання-передачі основних засобів, передається документація на таке житло.
Наказ командира військової частини про закріплення службового (штатно- посадового) житла за відповідними посадами є підставою для укладення договору про надання в користування такого житла конкретному військовослужбовцю.
Такий договір не надає військовослужбовцю та членам його сім`ї права зареєструвати місце проживання за адресою відповідного житлового приміщення, а також не є підставою для державної реєстрації речових прав на житлове приміщення. Військовослужбовці, які забезпечуються службовим (штатно-посадовим) житлом, та члени їх сімей реєструються за юридичною адресою військової частини.
Відповідно до поданої відповідачем копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 березня                    2019 року № 160078012 квартира АДРЕСА_2 перебуває у державній власності Міністерства оборони України та включена до списків придбаного МОУ у 2018 році штатно-посадового житла, які передано для розподілу Західним територіальним КЕУ до КЕВ м. Володимир-Волинського                     відповідно до листа від 07 червня 2019 року № 515/1/2667/501 на підставі розпорядження Головного КЕУ від 19 березня 2019 року № 303/4569 на виконання рішення заступника МОУ від 13 березня 2019 року № 4178/3 щодо розподілу штатно-посадового житла.
За вказаними списками квартиру АДРЕСА_4 закріплено за військовою частиною НОМЕР_1 на праві оперативного управління.
08 січня 2020 року між військовою частиною НОМЕР_1 (управитель), КЕВ                            м. Володимир-Волинський та військовослужбовцем ЗСУ старшим авіаційним техніком І авіаційної ескадрильї інженерно-авіаційної служби військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 (користувач) укладено договір про надання в користування військовослужбовцю структурного підрозділу МОУ або Генерального штабу ЗСУ службового (штатно-посадового) житла, за умовами якого управитель надає користувачу на строк проходження ним служби на посаді старшого авіаційного техніка І авіаційної ескадрильї інженерно-авіаційної служби військової частини НОМЕР_1 для тимчасового проживання житлове приміщення квартиру АДРЕСА_2 .
Договір не надає користувачу та членам його сім`ї права реєструвати місце проживання за адресою житлового приміщення та не є підставою для державної реєстрації речових прав на нього за користувачем та членами його сім`ї (пункт 1.6 договору).
Згідно з пунктом 3.1 договору користувач зобов`язаний використовувати житлове приміщення виключно для проживання.  
Пунктом 3.12 договору передбачено, що у разі отримання житлового приміщення для постійного проживання або службового житла або компенсації за належне для отримання житлове приміщення, або переведення на іншу посаду, або звільнення з військової служби користувач зобов`язаний звільнити житлове приміщення у місячний строк разом із членами сім`ї. При цьому дія Договору припиняється.
Укладення договору не створює для користувача та членів його сім`ї будь-яких інших прав на отримане у користування житлове приміщення, крім права тимчасового користування. Житлове приміщення не підлягає піднайму, бронюванню, приватизації, даруванню, викупу, передачі у заставу або займу                    чи в користування третім особам (пункт 7.1 договору). 
20 лютого 2020 року позивач звернувся до начальника КЕВ з рапортом, в якому,       посилаючись на наявність у нього вислуги на військовій службі понад 20 років, просив виключити спірну квартиру з числа службових для забезпечення його житловим приміщенням для постійного проживання; подати відповідне клопотання для виключення спірної квартири з числа службових згідно із чинним законодавством України.
Листом від 26 лютого 2020 року № 22/461 ОСОБА_1 надано відповідь про неможливість виключення спірної квартири з числа службових, оскільки квартиру надано позивачу в тимчасове користування на договірних умовах як штатно-посадове житло відповідно до наказу МОУ від 31 січня 2019 року № 40, без створення для нього і членів його сім`ї будь-яких інших прав на житлове приміщення.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права                  у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм                   права  в  межах   касаційної  скарги,  дійшов  висновку,  що  касаційна  скарга  не
підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбачених Законом.
 
Частиною першою статті 118 ЖК Української РСР встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку                        з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. 
 
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-XII), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
 
Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
 
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
 
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
 
Положеннями статті 125 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла без надання іншого жилого приміщення.
 
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України                         від 03 серпня 2006 року № 1081, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
 
У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.
У пункті 10 розділу 7 Інструкції № 380 передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3–7 цього розділу.
 
Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
 
Суди встановили, що 31 січня 2019 року МОУ видало наказ № 40 «Про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗСУ».
 
01 лютого 2019 року начальник Головного КЕУ ЗСУ затвердив Порядок проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗСУ, з якого вбачається, що до службового (штатно-посадового) житла можуть бути віднесені житлові приміщення, які вже мають статус службових, житлові приміщення в об`єктах нового будівництва, реконструкції, придбані, набуті в порядку, передбаченому законодавством, на які зареєстровано право власності за МОУ. Житлові приміщення включаються до службового (штатно-посадового) житла рішенням заступника Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) за поданням Головного КЕУ ЗС України. Приймання-передача службового (штатно-посадового) житла на баланс квартирно-експлуатаційного органу та закріплення його за військовою частиною на праві оперативного управління проводиться на підставі наказу МОУ, а в подальшому акта приймання-передачі основних засобів, передається документація на таке житло.
 
Наказ командира військової частини про закріплення службового (штатно-посадового) житла за відповідними посадами є підставою для укладення договору про надання в користування такого житла конкретному військовослужбовцю.
 
Зазначений договір не надає військовослужбовцю та членам його сім`ї права зареєструвати місце проживання за адресою відповідного житлового приміщення, а також не є підставою для державної реєстрації речових прав на житлове приміщення. Військовослужбовці, які забезпечуються службовим (штатно-посадовим) житлом, та члени їх сімей реєструються за юридичною адресою військової частини.
 
08 січня 2020 року між військовою частиною НОМЕР_1 (управитель), КЕВ                            м. Володимир-Волинський та військовослужбовцем ЗСУ старшим авіаційним техніком І авіаційної ескадрильї інженерно-авіаційної служби військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 (користувач) укладено договір про надання в користування військовослужбовцю структурного підрозділу МОУ або Генерального штабу ЗСУ службового (штатно-посадового) житла, за умовами якого управитель надає користувачу на строк проходження ним служби на посаді старшого авіаційного техніка І авіаційної ескадрильї інженерно-авіаційної служби військової частини НОМЕР_1 для тимчасового проживання житлове приміщення на АДРЕСА_1 .
 
Згідно зі статтями 6, 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки штатно-посадове (службове) житло, яким є спірна квартира, було надано йому у тимчасове користування на договірних умовах на підставі договору від 08 січня 2020 року відповідно до наказу МОУ від 31 січня 2019 року № 40. Вказаний експеримент триває, і на цей час він не визнаний таким, що суперечить законодавству України. В установленому законом порядку ОСОБА_1 службове житлове приміщення не надавалося, ордер на житло не видавався.
 
Укладений договір від 08 січня 2020 року передбачає, що в разі отримання житлового приміщення для постійного проживання або службового житла або компенсації за належне для отримання житлове приміщення, або переведення на іншу посаду, або звільнення з військової служби користувач зобов`язаний звільнити житлове приміщення у місячний строк разом із членами сім`ї, укладення цього договору не створює для користувача та членів його сім`ї будь-яких інших прав на отримане у користування житлове приміщення, крім права тимчасового користування. 
 
Законодавство не передбачає можливості та порядку отримання військовослужбовцем для постійного проживання житла, яке було передане йому у тимчасове користування на договірних умовах у зв`язку з проведенням експерименту із забезпечення житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗСУ. 
 
При цьому позивач, який є військовослужбовцем і має вислугу на військовій службі понад 20 років, перебуває на квартирному обліку більше 20 років та потребує поліпшення житлових умов, має беззаперечне право на отримання житла для постійного проживання його та членів його сім`ї або за його бажанням грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення, яке гарантоване статтею 47 Конституції України, статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».             ОСОБА_1 залишився на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 для отримання житла. Його право як військовослужбовця на отримання житла                    не є порушеним.
 
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 липня            2021 року у справі № 154/1331/20.
Рішення судів не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19, від 15 липня 2020 року                у справі № 636/1527/19, адже у справах встановлені різні фактичні обставини щодо підстав надання житла у користування.
 
Аргументи касаційної скарги висновків судів не спростовують, зводяться до незгоди з ними, необхідності здійснення переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України), а також тлумачення норм законів на власний розсуд. 
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень – без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу адвоката Дяченка Андрія Павловича як представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 лютого 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 22 квітня                 2021 року залишити без змін.
 
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття,                       є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                     А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                Є. В. Коротенко                                                     
                                                                                                В. М. Коротун