Постанова 
Іменем України
 
04 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 334/5744/19
провадження № 61-11304св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                             Стрільчука В. А.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство «Оператор газорозподільчої системи «Запоріжгаз»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Запоріжгаз» на постанову Запорізького апеляційного суду від 24 червня 2020 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Кухаря С. В.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Запоріжгаз» (далі - АТ «ОГС «Запоріжгаз») про захист прав споживачів.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що листом від 11 червня                   2019 року № 69003-2-Сл-8646-06129 АТ «ОГС «Запоріжгаз» вимагало від неї термінового вжиття заходів щодо погашення вартості необлікованого об`єму природного газу, через нібито ознаки несанкціонованого втручання в роботу засобу вимірювальної техніки (далі - ЗВТ). 
Позивач направила відповідачу лист про незгоду з донарахуванням, після чого АТ «ОГС «Запоріжгаз» листом від 15 липня 2019 року № 69001.3-Лв-9764-0719  інформував про відсутність підстав для призупинення робіт по обмеженню газопостачання приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачем направлялись листи до відповідача із запитом про отримання екземпляру експертизи та про незгоду з донарахованим об`ємом, але відповідач їй відмовляв.
Актом про порушення від 05 квітня 2019 року № 1903 встановлено порушення Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної 
комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2494, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824 (далі - КГС) - несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, а саме встановлено відсутність пломби заводу-виробника на корпусі лічильника. 
З указаним актом позивач не погоджується з наступних підстав.
Законодавець визначає, що втручання в роботу - це цілеспрямовані умисні дії, які направлені на викривлення даних обліку природного газу. Тобто візуальний огляд наявності пломби, який проводиться в місці встановлення ЗВТ, жодним чином не свідчить по викривлення даних обліку природного газу. Саме для цього в КГС передбачено проведення експертизи. 
Згідно даних споживання природного газу, які передавались позивачем відповідачу, протягом опалювального сезону в 2017-2018 роках нею щомісячно споживалось від 11 до 21 куб. м природного газу. У той же час, в період з 21 січня 2019 року по 04 березня 2019 року нею спожито 532 куб. м природного газу. 
Тобто, в період, за який нібито нею було допущено втручання в роботу ЗВТ, дані про споживання природного газу були набагато більші. При цьому, після зняття 05 квітня 2019 року її лічильника та встановлення лічильника, який належить відповідачу, споживання природного газу знову зменшилось до 8-9 куб. м на місяць. 
Таким чином, жодним чином не підтверджуються доводи відповідача про викривлення позивачем результатів вимірювання об`єму спожитого природного газу.
Наявність або відсутність пломби жодним чином не свідчить про несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ. Крім того, при складанні акту працівниками відповідача були допущені суттєві порушення.
По-перше, в пункті 1 не вказані номери службових посвідчень операторів газорозподільної системи (далі - оператор ГРМ), як цього вимагає додаток № 16 до КГС.
По-друге, в акті про порушення та в протоколі про направлення ЗВТ на експертизу вказано, що вони складені в присутності представника оператора ГРМ                 ОСОБА_5 Разом з тим, в обох документах, екземпляри яких знаходяться у споживача, підпис цієї особи відсутній.
Згідно із протоколом від 05 квітня 2019 року № 001903 представником суб`єкта господарювання демонтовано лічильник газу МКМ 4 G6 № 14100 та направлено на проведення експертизи. У цьому ж протоколі позивача, як споживача, запрошено для проведення експертизи 08 квітня 2019 року. До проведення експертизи представника позивача ОСОБА_2 не допустили. Більше того, на його заяву від 24 квітня 2019 року про надання акту експертизи, тільки 18 травня               2019 року позивач отримала відповідь, що акт експертизи складено в одному екземплярі, а отримання його копії не ґрунтується на приписах законодавства.
Вважає, що недопущення позивача або представника до проведення експертизи грубо порушує її права та охоронювані законом інтереси, а також ставить під сумнів висновки акта експертизи.
Крім того, додатком № 3 до Положення затверджено форму акта експертизи лічильника газу. Додатком № 2 до Положення також встановлена форма акта про демонтаж лічильника для проведення експертизи. Такий акт представниками відповідача взагалі не складався.
В акті про порушення від 05 квітня 2019 року № 1903 в порядку, передбаченому КГС, позивача проінформовано про те, що розгляд акта буде проводитись                           17 квітня 2019 року. Порядок проведення засідань комісії з розгляду актів про порушення встановлений главою 5 розділу IX КГС. 17 квітня 2019 року засідання не відбулось. Відповідач листом від 16 квітня 2019 року повідомив її про перенесення засідання комісії з 17 квітня 2019 року на 03 травня 2019 року, але наведений лист отримано позивачем тільки 10 травня 2019 року, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту Укрпошти. Наведене позбавило позивача та її представника прийняти участь в засіданні комісії з розгляду акта про порушення, надати свої доводи та міркування, заявити вимоги про залучення інших представників, зокрема, заводу-виробника ЗВТ.
14 червня 2019 позивачем отримано лист від 11 червня 2019 року                                                № 69003 2-Сл-8646-0619 з вимогою протягом 10 днів погасити вартість необлікованого об`єму природного газу. Вивчивши лист та додані документи, вона повідомила відправника про те, що не згодна ні з актом про порушення, ні з актом експертизи, ні з нарахованою сумою та буде оскаржувати їх в судовому порядку. КГС містить вимогу та порядок нарахування саме об`єму природного газу, проте жодної цифри про об`єм донарахованого газу акт-розрахунок не містить. Які саме прилади та пристрої були враховані при розрахунку невідомо, з якої кількості мешканців проведено розрахунок також невідомо.
Згідно листа донарахування проводилось з 05 жовтня 2018 року по 04 квітня              2019 року, при цьому жодним чином ні в листі, ні в розрахунку не зазначено за який період враховувалось опалення.
Відповідач стверджує, що має достатні підстави обмежити газопостачання позивачу. З огляду на наведене, позивач вимушена звернутись до суду за захистом свої порушених прав з метою недопущення відключення будинку від газопостачання.
Відповідач у всіх документах посилається на відсутність пломби заводу-виробника, а не на відсутність пломби взагалі, що жодним чином не свідчить про можливість несанкціонованого відбору газу споживачем.
Крім того, в протоколі направлення ЗВТ на експертизу від 05 квітня 2019 року                     № 001903 представник ГРМ вказує, що остання повірка приладу відбувалась у 2010 році. Будь-яких претензій до споживача не було. При перевірці 05 квітня  2019 року представник ГРМ підтвердив наявність пломби № 4822833 та її цілісність.
Позивач вважає, що дії AT «ОГС «Запоріжгаз» не ґрунтуються на вимогах законодавства та нормативно-правових актах України, проведені з порушенням порядку та процедури, не містять фактів на підтвердження порушення та грубо порушують права позивача як споживача природного газу.
Таким чином, просила:
-          визнати незаконним та скасувати акт про порушення від 05 квітня                         2019 року № 1903; 
-          визнати незаконним та скасувати акт експертизи лічильника                                           G6 заводський номер 14100; 
-          визнати незаконним та скасувати рішення комісії з розгляду акту про порушення від 05 квітня 2019 року № 1903; 
-          визнати незаконним та скасувати акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості щодо споживача ОСОБА_1 ;
-          зобов`язати АТ «Запоріжгаз» виключити суму у розмірі 465 455,61 грн з особового рахунку № НОМЕР_1 .
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки нарахована позивачу заборгованість не була стягнута, а газопостачання не припинено.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 24  червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 , задоволено частково. Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 02 березня                          2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано незаконним акт про порушення від 05 квітня 2019 року № 1903. Визнано незаконним рішення комісії з розгляду акту про порушення від 05 квітня 2019 року № 1903. Визнано незаконним акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості щодо споживача ОСОБА_1 у розмірі 465 455,61 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач обрала неправильний спосіб захисту, оскарживши акт, яким не покладено на позивача жодних зобов`язань та не порушено жодних його прав, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки саме акт став підставою для донарахування вартості спожитого газу на суму 465 455,61 грн, що покладає на позивача обов`язок її сплатити.
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У касаційній скарзі, поданій у липні 2020 року до Верховного Суду АТ «ОГС «Запоріжгаз», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції при вирішенні спору не врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду                      від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/14 (провадження № 14-503цс18) на яку посилався суд першої інстанції. 
Крім того, апеляційний суд посилався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 909/1050/17 з господарських правовідносин у якій зазначено, що акт про порушення може використовуватися у якості доказу в разі звернення до суду та підлягає оцінці судом при розгляді господарського суду. Чинне законодавство дозволяє оскаржити споживачу рішення комісії з розгляду акту про порушення, яке оформлене протоколом, а не сам факт про порушення. Однак, апеляційний суд визнав незаконним не тільки рішення комісії з розгляду акту, а й сам акт про порушення.
Також відповідач зазначає, що апеляційний суд посилався на постанову Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № 638/2071/18, яка не відноситься до спірних правовідносин, оскільки судом було встановлено відсутність законних підстав для відключення будинку споживача від системи газопостачання.
У касаційній скарзі товариство посилається на те, що апеляційний суд вказав на відсутність винних дій позивача, незважаючи на те, що пломба на відліковому механізмі лічильника не відповідає встановленому зразку, що говорить про її підробку та доступ до механізму лічильника з метою зміни даних лічильника. 
Підставою касаційного оскарження зазначено неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права (касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України).
Позиції інших учасників 
У грудні 2020 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив від                                               ОСОБА_1 , у якому позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін. Вважає касаційну скаргу необгрунтованою, оскільки судовим рішенням не установлено її вини, як споживача, тому застосувати цивільно-правову відповідальність до неї не можна.
У січні 2021 року АТ «ОГС «Запоріжгаз» надіслало пояснення до Верховного Суду, у яких зазначає, що позивачем не спростовано факт втручання у роботу ЗВТ, тому касаційну скаргу слід задовольнити.
У січні 2021 року ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду пояснення, у яких вказує на те, що Кодекс газорозподільних систем не має вищої юридичної сили ніж ЦК України, ГК України, Закон України «Про захист прав споживачів», Закон України «Про експертизу», тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
Указана справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Установлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг АТ «ОГС «Запоріжгаз» за адресою: АДРЕСА_1 , будинок на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (по 1/2 частини кожному).
У житловому будинку АДРЕСА_1 встановлено повірений лічильник газу G-6, заводський номер 14100.
Актом про зняття побутового лічильника газу від 14 жовтня 2010 року № 8642  зафіксовано зняття представником відповідача вищезазначеного лічильника для повірки. Даний акт містить висновок, що похибка лічильника вимагає повірки у лабораторних умовах. Пломби заводу виробника та накидних гайках не порушені. Лічильник знято на періодичну повірку, встановлений монтажний вузол. Даний акт містить підписи представників ПАТ «Запоріжгаз» та споживача, власника на той час лічильника.
Відповідно до акта установки побутового лічильника після виконання повірки, ремонту від 15 жовтня 2010 року № 8211, за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено лічильник G6, 2005 року випуску, заводський номер 14100. Лічильник опломбовано пломбою № 4822833.
При знятті побутового лічильника 14 жовтня 2010 року пломба заводу-виробника була наявна.
Разом з цим, при встановленні споживачу цього ж лічильника представниками ПАТ «Запоріжгаз» 15 жовтня 2010 року відомості про наявність пломби заводу-виробника в акті відсутні.
Актом про порушення від 05 квітня 2019 року № 1903  встановлено порушення КГС - несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, а саме встановлено відсутність пломби заводу-виробника на корпусі лічильника. 
Згідно із протоколом від 05 квітня 2019 року № 001903 представником суб`єкта господарювання був демонтований лічильник газу МКМ 4 G6 № 14100 та направлений на проведення експертизи. 
У цьому ж протоколі позивача, як споживача запрошено для проведення експертизи на 08 квітня 2019 року. 
Експертизу лічильника газу проведено 08 квітня 2019 року, про що складено акт експертизи від 08 квітня 2019 року № 0295, в якому зазначено висновки комісії: «заявлено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ: при візуальному огляді пломб виявлено, що розміри відбитка, розміри та шрифти літер, цифр та елементів відбитків тавра державного повірника (ті, що візуалізуються) на мастичній повірочній пломбі, встановлений на відліковому механізмі лічильника, не відповідають встановленому зразку; навісна свинцева повірочна пломба, що встановлюється на пломбувальному гвинті корпуса лічильника відсутня. Лічильник не придатний до подальшої експлуатації, підлягає заміні».
Експертизу лічильника газу 08 квітня 2019 року проведено за відсутності споживача чи його представника.
В акті про порушення від 05 квітня 2019 року № 1903,  в порядку, передбаченому КГС, позивача проінформовано про те, що розгляд акта буде проводитись                            17 квітня 2019 року. Однак, 17 квітня 2019 року засідання не відбулось. 
Акціонерне товариство «ОГС «Запоріжгаз» листом від 16 квітня 2019 року повідомило споживача про перенесення засідання комісії з 17 квітня 2019 року на 03 травня 2019 року. Вказаний лист отриманий споживачем 10 травня                        2019 року. Споживач не був належним чином повідомлений про дату розгляду акта та отримав повідомлення вже після того, як такий розгляд відбувся. 
14 червня 2019 року позивачем отримано лист від 11 червня 2019 року № 69003 2-Сл-8646-0619 з вимогою протягом 10 днів погасити вартість необлікованого об`єму природного газу.
Згідно листа донарахування проводилось з 05 жовтня 2018 року до 04 квітня              2019 року на суму 465 455,61 грн.У листі чи розрахунку не зазначено за який період ураховувалось опалення.
У протоколі направлення ЗВТ на експертизу від 05 квітня 2019 року № 001903  представник ГРМ вказує, що остання повірка приладу відбувалась у 2010 році. Будь-яких претензій до споживача не було.
При перевірці 05 квітня 2019 року представник ГРМ підтвердив наявність пломби № 4822833 та її цілісність.
З пояснень, наданих ОСОБА_2 в суді першої інстанції установлено, що він працює заступником директора у приватному підприємстві «Михасик», також є проектувальником щодо вузлів газу та монтажу обладнання. Він був представником позивача при демонтажі лічильника на експертизу, був присутній при проведенні первинної експертизи за довіреністю довільної форми, проте не мав змоги наводити свої заперечення. У документах на лічильник є відомості лише про одну пломбу, про інші пломби відомостей немає. У 2010 році «Запоріжгаз» поставив свою пломбу. Технічно відбір газу проводити неможливо. Хто ставив мастичну повірочну пломбу не знає. Пломби заводу-виробника дійсно там не було на час зняття лічильника на повірку. Свинцевої пломби на болті не було, її існування не зазначено. Пломба на штуцерах не порушена.
В акті про зняття побутового лічильника газу від 14 жовтня 2010 року № 8642 зафіксовано, що пломби заводу виробника і на накидних гайках не порушені. При встановленні споживачу цього ж лічильника представниками ПАТ «Запоріжгаз» 15 жовтня 2010 року відомості про наявність пломби заводу-виробника в акті - відсутні. 
Листом від 15 серпня 2019 року № 69002.1-Сл-11084-0819 AT «ОГС «Запоріжгаз» повідомило ОСОБА_1 про припинення розподілу природного газу.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Між сторонами у справі склалися правовідносини, які регулюються статтею 714 ЦК України, КГС, Положенням про проведення експертизи лічильників газу, установлених у споживачів і призначених для обліку природного газу в побуті, затвердженим Наказом Міністерства палива та енергетики України від 27 грудня 2005 року № 619.
Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Відповідно до глави 5 «Порядок оформлення акта про порушення» розділу ХІ КГС у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу.
У пункті 2 глави 5 розділу ХІ КГС зазначено, що акт про порушення після пред`явлення представником оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами.
Представник оператора ГРМ перед складанням акта про порушення зобов`язаний повідомити споживача (несанкціонованого споживача) про його право внести зауваження та заперечення до акта про порушення, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень.
При складанні акта про порушення представник оператора ГРМ зазначає в ньому про необхідність споживача бути присутнім на засіданні комісії, на якому буде розглянуто складений акт про порушення, та визначає: 1) місцезнаходження комісії з розгляду актів про порушення; 2) дату та орієнтовний час проведення засідання комісії, на якому буде розглядатися складений акт про порушення;                    3) контактний телефон особи оператора ГРМ (для уточнення інформації щодо часу та місця засідання комісії).
З матеріалів справи убачається, що актом про порушення від 05 квітня 2019 року № 1903 встановлено порушення КГС - несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, а саме встановлено відсутність пломби заводу-виробника на корпусі лічильника. 
Абзацом 3 пункту 7 глави 10 розділу Х КГС передбачено, що при виявленні несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, що має бути зазначено в акті про порушення, за домовленістю сторін або за ініціативою оператора ГРС чи споживача може бути ініційована його експертиза у порядку, визначеному цим розділом. До отримання результатів експертизи розрахунок не облікованого або облікованого частково об`єму природного газу внаслідок порушення не здійснюється.
Установлено, що експертизу лічильника газу проведено 08 квітня 2019 року, про що складено акт експертизи від 08 квітня 2019 року № 0295, в якому зазначено висновки комісії: «заявлено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ: при візуальному огляді пломб виявлено, що розміри відбитка, розміри та шрифти літер, цифр та елементів відбитків тавра державного повірника (ті, що візуалізуються) на мастичній повірочній пломбі, встановлений на відліковому механізмі лічильника, не відповідають встановленому зразку; навісна свинцева повірочна пломба, що встановлюється на пломбувальному гвинті корпуса лічильника відсутня. Лічильник не придатний до подальшої експлуатації, підлягає заміні».
Національною комісією в пункті 1 глави 2 Розділу XI наведено вичерпний перелік порушень, внаслідок яких щодо споживача (несанкціонованого споживача) здійснюється нарахування не облікованих об`ємів природного газу. Підпункт 3 - несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ. 
Згідно цього ж Кодексу несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу - втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації), внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу.
Таким чином, законодавець визначає, що втручання в роботу - це цілеспрямовані умисні дії, які направлені на викривлення даних обліку природного газу.
Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, установив, що висновок експертизи, який би стверджував, що дійсно відбулося несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ відсутній.
В акті про порушення від 05 квітня 2019 року позивача проінформовано про те, що розгляд акта буде проводитись 17 квітня 2019 року. Однак, 17 квітня 2019 року засідання не відбулось та АТ «ОГС «Запоріжгаз» листом від 16 квітня 2019 року повідомило споживача про перенесення засідання комісії з 17 квітня 2019 року на 03 травня 2019 року, однак указаний лист отримано споживачем 10 травня 2019 року. Таким чином, споживач не був належним чином повідомлений про дату розгляду акту та отримав повідомлення вже після того, як розгляд акту відбувся. 
З огляду на зазначене, споживач був позбавлений можливості прийняти участь в засіданні комісії з розгляду акту про порушення, надати свої доводи та міркування, заявити вимоги про залучення інших представників, зокрема, заводу-виробника ЗВТ.
Рішення комісії про задоволення акта про порушення від 05 квітня 2019 року                        № 1903, яким вирішено провести донарахування вартості спожитого природного газу за період з 05 жовтня 2018 року по 04 квітня 2019 року на суму                                          465 455,61 грн, встановлює для позивача обов`язок сплатити вартість донарахованого об`єму та, відповідно, належить до актів, які можуть бути оскаржені у розумінні статті 16 ЦК України. 
Згідно з пунктом 1 розділу 3 глави XI КГС, у разі виявлення оператором ГРМ несанкціонованого газопроводу або несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу розрахунок об`єму необлікованого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача за період з дня останнього контрольного зняття показань лічильника газу (контрольного огляду вузла обліку або його перевірки) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку для його усунення. В пункті 9 зазначено, що якщо при порушеннях, визначених в пунктах 1-7 цієї глави, неможливо класифікувати граничні об`єми споживання природного газу населенням, визначення об`єму спожитого природного газу здійснюється з урахуванням проміжку часу, за який необхідно визначити об`єм не облікованого природного газу, помноженого на коефіцієнт сезонності та на величину об`ємної максимальної секундної витрати газу, що визначається за спеціальною формулою.
Для застосування вищевказаної санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням має бути встановлений факт правопорушення, який підтверджується висновками експертизи про те, що лічильник газу виводився з зачеплення, облік газу припинявся, його покази спотворювалися і вказаний лічильник є непридатним для використання та його показники встановлені на час виявлення порушення не є достовірними.
У постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року по справі № 638/2071/18 суд дійшов висновку про те, що «з огляду на те, що відповідачем не доведено факт винних дій позивача у відборі природного газу, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що законних підстав для відключення будинку споживача від системи газопостачання станом на 10 січня 2018 року не було».
З матеріалів справи вбачається, що листом від 15 серпня 2019 року                                              № 69002.1-Сл-11084-0819 AT «ОГС «Запоріжгаз» повідомило ОСОБА_1 про припинення розподілу природного газу.
У той же час, практика Верховного Суду свідчить про те, що припинення газопостачання побутовому споживачу є крайнім заходом.
Так, у постанові від 10 жовтня 2019 року по справі № 362/2385/18 Верховний Суд вказав, що в результаті припинення газопостачання дії споживача для забезпечення життєдіяльності призвели до необхідності застосування ним додаткових зусиль для пристосування та організації свого побуту у зимово-весняний період, переживання дискомфорту, порушення усталеного повсякденного порядку. Вказані фактори свідчать про спричинення позивачу моральної шкоди і дають йому право на відшкодування такої шкоди.
У постанові від 27 січня 2020 року по справі № 466/8067/14-ц Верховний Суд зазначив, що відключення житла громадянина від газопостачання в цілому однозначно слід вважати грубим втручанням в приватне життя особи. Так, відключення позбавляє особу належних умов до існування, призводить до змін у побуті, укладі життя особи, тощо.
Відповідно таке втручання повинно ґрунтуватись на законі, переслідувати законну мету та бути необхідним у демократичному суспільстві (стаття 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).
Отже обгрунтованими є висновки апеляційного суду про необхідність часткового задоволення позову та визнання незаконним акту про порушення від 05 квітня 2019 року № 1903, визнання незаконним рішення комісії з розгляду акту про порушення № 1903 від 05 квітня 2019 року, визнання незаконним акту-розрахунку не облікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості щодо споживача ОСОБА_1 у розмірі 465 455, 61 грн.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 січня 2020 року у справі                       № 910/17955/17 (провадження № 12-137гс19) дійшла висновку про те, що вимога про скасування рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, оскільки таке рішення комісії, оформлене протоколом з розгляду акта про порушення ПКЕЕ, безпосередньо впливає на права та обов`язки відповідного суб`єкта господарювання в контексті його відносин з електропередавальною організацією, встановлює обсяг і вартість недоврахованої електроенергії та створює загрозу припинення електропостачання відповідного споживача.
Верховний Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання незаконним акта про порушення, визнання незаконним рішення комісії з розгляду акту про порушення, визнання незаконним акта-розрахунку необлікованого об`єму природного газу і його вартості щодо споживача ОСОБА_1 фактично стосуються оскарження рішення відповідача, який здійснив нарахування газопостачання у розмірі 465 455, 61 грн. 
Отже заявлений позов є належним способом захисту прав та інтересів позивача, оскільки відповідачем покладено на споживача обов`язок щодо сплати донарахованого об`єму газу.
Для підтвердження правомірності здійснених відповідачем донарахувань позивачу об`ємів природного газу необхідно довести наявність факту несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ споживача.
У касаційній скарзі товариство посилається на те, що апеляційний суд вказав на відсутність винних дій позивача, незважаючи на те, що пломба на відліковому механізмі лічильника не відповідає встановленому зразку, що говорить про її підробку та доступ до механізму лічильника з метою зміни даних лічильника. 
Згідно із підпунктом 37 пункту 4 глави 1 Кодексу ГРМ для виявлення несанкціонованого втручання необхідно довести три складові цього правопорушення, а саме: 1) дію, тобто несанкціоноване втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку; 2) спосіб втручання, тобто вчинене шляхом підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації); 3) наслідки, тобто витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу).
При цьому, тільки наявність всіх трьох складових правопорушення дає змогу стверджувати, що споживачем було вчинено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року по справі № 914/2384/17.
Однак, відповідачем не було доведено вчинення з боку позивача наявність усіх складових цього правопорушення, зокрема, наслідків (дії, що призвела до викривлення даних обліку природного газу та причинно-наслідкового зв`язку між втручанням в лічильник та діями позивача).
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції при вирішенні спору не врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду                     від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/14 (провадження № 14-503цс18) на яку посилався суд першої інстанції. Апеляційний суд посилався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18 вересня 2018 року у справі                               № 909/1050/17 з господарських правовідносин у якій зазначено, що акт про порушення може використовуватися у якості доказу в разі звернення до суду та підлягає оцінці судом при розгляді господарського суду. Чинне законодавство дозволяє оскаржити споживачу рішення комісії з розгляду акту про порушення, яке оформлене протоколом, а не сам факт про порушення. Однак, апеляційний суд визнав незаконним не тільки рішення комісії з розгляду акту, а й сам акт про порушення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі                     № 522/12901/17-ц (провадження № 14-503цс18) вказано, що «захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Складений працівниками електропостачальної організації акт про порушення ПКЕЕ є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих Правил, тому оскарження лише факту складення такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема, щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17,                             від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що такі вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду. Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про скасування протоколу щодо розгляду акта про порушення ПКЕЕ та визнання дій комісії щодо розгляду зазначеного акта неправомірними, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права».
Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи заявника, оскільки у справі, що переглядається позовні вимоги про визнання незаконним акту, рішення комісії з розгляду акту про порушення, визнання незаконним акту-розрахунку фактично стосуються оскарження рішення відповідача, який здійснив нарахування газопостачання у розмірі 465 455, 61 грн. 
Також відповідач зазначає, що апеляційний суд посилався на постанову Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № 638/2071/18, яка не відноситься до спірних правовідносин.
У постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року по справі № 638/2071/18) суд зробив висновок про те, що «з огляду на те, що відповідачем не доведено факт винних дій позивача у відборі природного газу, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що законних підстав для відключення будинку споживача від системи газопостачання станом на 10 січня 2018 року не було».
Апеляційний суд зробив обгрунтоване посилання на зазначену постанову, оскільки відповідач листом від 15 серпня 2019 року повідомив позивача  про припинення розподілу природного газу. В той же час, суд наголосив, що припинення газопостачання побутовому споживачу є крайнім заходом.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
Щодо судових витрат                                                                                                                        
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Запоріжгаз» залишити без задоволення.
Постанову Запорізького апеляційного суду від 24 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук