ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року	Львів	Справа № 380/7369/20 пров. № А/857/9653/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Шевчук С.М.,  Хобор Р.Б.
за участі секретаря судового засідання Лутчин А.В.,
позивач:  не з`явився 
відповідач -  не з`явився 
відповідач -  не з`явився 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у справі № 380/7369/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-
суддя в 1-й інстанції – Москаль Р.М.,
час ухвалення рішення – 13 год. 03 хв.,
місце ухвалення рішення  – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 28.12.2020,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

10.09.2020 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі – ГУ МВСУ у Львівській області, відповідач-1), Міністерства внутрішніх справ України (далі – МВС України, відповідач-2) та просив:
- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України вчинені у формі письмової відповіді, оформленої листом №26668/15-2020 від 12.08.2020 про повернення матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 на доопрацювання;
- зобов`язати Головне Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області надіслати Міністерству внутрішніх справ України документи для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ від 21.10.2015 №850 у зв`язку із встановленням інвалідності 2 (другої) групи, у зв`язку із захворюванням пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; 
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» від 21.10.2015 №850 у зв`язку із встановленням ОСОБА_1 інвалідності 2 (другої) групи, у зв`язку, із захворюванням пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС без вирахування раніше виплаченої суми.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до ГУ МВС України у Львівській області із заявою/рапортом, просив виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому другої групи інвалідності, спричиненої захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Подані документи разом із відповідним висновком щодо призначення одноразової допомоги були направлені до МВС України для прийняття рішення по суті. Листом ГУ МВС України у Львівській області повідомило заявника, що подані ОСОБА_1 документи про призначення одноразової допомоги повернуті до ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області у зв`язку з тим, що медико- соціальна комісія проведена з порушенням, без участі представника закладів охорони здоров`я МВС. 
Позивач вважає протиправними дії МВС України щодо про повернення матеріалів про призначення йому одноразової грошової допомоги. З посиланням на норми Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затв. постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 вказує, що вирішення питання щодо наявності підстав для виплати одноразової грошової допомоги належить до повноважень МВС України, та стверджує, що має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення документів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву (рапорт) від 24.06.2020 про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 і додані до нього документи разом із висновком Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області і прийняти за наслідками повторного розгляду одне із рішень, передбачених пунктом 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 (про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Також судом встановлено спосіб та строки виконання цього рішення суду: 
- ОСОБА_1 впродовж тижня після набрання цим рішенням суду законної сили подає оригінал заяви/рапорта від 24.06.2020 про призначення одноразової грошової допомоги з додатками до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області; 
- Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області впродовж тижня після отримання цих документів скеровує такі разом із копією висновку щодо призначення одноразової грошової допомоги до Міністерства внутрішніх справ України; 
- Міністерство внутрішніх справ України приймає рішення по суті рапорта в місячний строк після надходження документів від Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач – Міністерство внутрішніх справ України оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду від та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що за результатами повторного обстеження МСЕК позивачу 07.10.2019 встановлено II групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, пожиттєво. 
Вважає, що оскільки після первинного огляду МСЕК (11.10.2015) до повторного огляду МСЕК (07.10.2019) пройшло більше 2 років, тому правових підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до постанови № 850 від 21.10.2015 - немає. Звертає увагу суду на правову позицію Верховного Суду у постанові від 10.12.2020 у справі № 696/575/17.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.   

13.07.2021 представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи, у якому зазначає про неможливість явки в судове засідання у зв`язку із перебуванням у відпустці. Просить визнати підстави відкладення розгляду справи поважними та відкласти судове засідання по справі на іншу дату.
Дослідивши доводи та вимоги клопотання, суд виходить з оцінки та аналізу всіх наведених у такому клопотанні доводів. Визначення причин, що перешкоджають участі відповідача у судовому засіданні апеляційного суду поважними є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується відповідне клопотання.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що для даної категорії публічно-правових спорів встановлення обставин, що мають значення для справи, відбувається також на підставі наданих учасниками справи письмових доказів.
Відповідно до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Також одним із принципів адміністративного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Спір повинен бути вирішений судом, зокрема, своєчасно, з метою забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів особи, яка звернулася за судовим захистом, та в розумні строки.
Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 4 вказаної статті закріплений обов`язок суду щодо вжиття визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі.
Згідно зі ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Апеляційний суд звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Частиною другою статті 313 КАС України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. При цьому, частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.
Відтак, розглядаючи заявлене клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу в ОВС; 06.11.2015 звільнений з ОВС в запас Збройних Сил України за пунктом 64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1), що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 .
Постановою №16 військово-лікарської комісії УМВС України у Львівській області від 09.10.2006 №21/16 установлено, що захворювання ОСОБА_1 пов`язане з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. 
За результатом медичного огляду 10.11.2015 позивачу встановлено третю групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, на строк до грудня 2018 року. 
За результатами медичного огляду 07.10.2019, Львівський обласний центр медико-соціальної експертної комісії №1 встановив ОСОБА_1 другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, пожиттєво. Обласна медико-соціальна експертна комісія №1 у зв`язку із захворюванням з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначила ОСОБА_1 70% ступеня втрати працездатності з врахуванням раніше визначених 50%.
14.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області із заявою від 12.11.2019 про призначення одноразової грошової допомоги, з доданням необхідних документів. 
Листом №Ц-200/огд/31/01-2019 від 02.12.2019 ГУ МВС України у Львівській області повідомило позивача, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше двох років, а за умовами пункту 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 №850, це не дає права отримати одноразову грошову допомогу в більшому розмірі. Відмову ГУ МВС України у Львівській області щодо призначення одноразової грошової допомоги позивач оскаржив до суду. 
12.02.2020 Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення №1.380.2019.006656, відповідно до якого позов ОСОБА_1 задовольнив повністю, суд першої інстанції визнав протиправними дії у вигляді відмови ГУ МВС України у Львівській області, оформленої листом №Ц-200/огд/31/01-2019 від 02.12.2019 у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» від 21.10.2015 №850;  зобов`язав ГУ МВС України у Львівській області подати до МВС України документи щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок каліцтва, отриманого під час виконання службових обов`язків у зв`язку з аварією на ЧАЕС, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» від 21.10.2015 № 850. Це рішення набрало законної сили на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020.
24.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до ГУ МВС України у Львівській області із заявою/рапортом (вх.№Ц-75/Огд від 24.06.2020), просив виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому другої групи інвалідності, спричиненої захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 12). 
ГУ МВС України у Львівській області за результатами розгляду поданого ОСОБА_1 рапорту та документів сформувало висновок, та разом з пакетом документів направило до МВС України – для прийняття рішення.
12.08.2020 Департамент фінансово-облікової політики МВС України листом №26668/15-2020 від повернув ліквідаційній комісії ГУ МВС України у Львівській області матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 без прийняття рішення. Зокрема в листі зазначив, що медико-соціальна експертна комісія проведена з порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи», та повідомлено, що при проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися. 
Вважаючи протиправними дії Міністерства оборони України позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що МВС України не розглянуло по суті питання щодо наявності/відсутності підстав для призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та не прийняло рішення щодо того, чи наявні/відсутні всі визначені Законом №565-ХІІ та Порядком № 850 умови для цієї виплати.  
Суд також вважав, що належним способом захисту прав позивача спонукання/зобов`язання  МВС України повторно розглянути висновок ГУ МВС України у Львівській області про призначення одноразової грошової допомоги та додані до нього документи щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та прийняти обґрунтоване рішення відповідно до пункту 9 Порядку №850.
Щодо вимог до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, суд першої інстанції дійшов висновку, що такі є безпідставними, оскільки цей відповідач за встановлених обставин справи не порушував прав ОСОБА_1 .
Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, 02 липня 2015 року прийнято Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02 липня 2015 року, згідно з пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень якого право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
З 07.11.2015 Закон України «Про міліцію» №565-ХІІ втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VІІІ (далі – Закон №580-VІІІ).
Абзацом третім пункту 15 розділу XI «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону №580-VІІІ визначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію». 
На реалізацію статті 23 Закону України «Про міліцію» Кабінет Міністрів України 21.10.2015 прийняв постанову №850, якою затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі – Порядок №850).
Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Пунктом 7 Порядку № 850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
Відповідно до пункту 9 Порядку №850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Згідно з пунктом 14 Порядку №850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
Наведеним вище правовим регулюванням передбачено два альтернативних варіанта прийняття рішень: призначення або відмова у призначенні грошової допомоги.
Отже, такого варіанту поведінки як прийняття МВС рішення про повернення матеріалів з питання призначення одноразової грошової допомоги нормами не передбачено.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17, від 13 лютого 2018 року у справах № 808/1866/16 та № 806/845/16, від 18 жовтня 2018 року у справі № 369/13187/17, від 28 лютого 2019 року у справі №816/1699/18 та 24 жовтня 2019 року у справі №817/713/16.
На підстави викладеного вище, оскільки, як встановлено судовим розглядом, матеріали про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за змістом та формою відповідають положенням Порядку № 850, проте рішення як про призначення, так і про відмову в призначенні допомоги відповідачем не прийнято, відтак доводи апелянта про правомірність дій МВС України про повернення документів на доопрацювання є безпідставними.
Колегія суддів зауважує, що Конституція України у частині другій статті 19 закріплює правило, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З аналізу зазначеної норми Основного Закону України вбачається, що діяльність органів державної влади (у даному випадку МВС України) здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом» або, інакше кажучи, «дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує введення владних функцій у законні рамки і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними.
Виходячи з вищевказаного вірним є висновок суду першої інстанції про те, що дії відповідача - МВС України щодо повернення матеріалів за заявою ОСОБА_1 про виплату йому спірної грошової допомоги не можна визнати такими, які вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а належним способом захисту порушених прав слід вважати зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та за результатами її розгляду відповідно до п. 9 Порядку № 850 прийняти відповідне рішення з урахуванням обставин встановлених судом та з урахуванням висновків суду.
В той же час з метою ефективного захисту прав позивача,  колегія суддів вважає за необхідне надати правову оцінку тим підставам, з яких відповідач виходив, повертаючи матеріали позивача про отримання грошової допомоги на доопрацювання з метою врахування таких висновків під час повторного розгляду заяви.
Так, підставою для повернення документів на доопрацювання слугували висновки відповідача про те, що МСЕК проведена з порушенням п. 10 Положення про МСЕК, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до якого медико-соціальні експертизи колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. Натомість, при проведенні медико-соціальної експертизи позивачу представники закладів охорони здоров`я МВС не запрошувалися.
  З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 10 Положення про МСЕК, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 № 1317 залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються комісії: 1) загального профілю; 2) спеціалізованого профілю.
Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери.
До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.
В той же час колегія суддів наголошує на тому, що позивачу згідно виписки з акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 311775 безстроково встановлено другу групу інвалідності з причин захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах справ з 07.10.2019. Вказана довідка видана Львівським обласним центром МСЕК.
Відтак, доводи скаржника про те, що медико-соціальна експертна комісія проведена з порушенням пунктів 10, 19 Положення про медико-соціальну експертизу, судом до уваги не беруться, оскільки порядок проведення комісії та встановлення позивачу ІІ групи інвалідності відповідачем у судовому порядку не оскаржувалось. Доказів оскарження відповідачем порядку проведення комісії та встановлення позивачу ІІ групи інвалідності суду не надано.
Щодо вимог позивача в частині зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України здійснити призначення та виплату одноразової грошової допомоги то слід зазначити, що суд не може визначати вид рішення, яке має прийняти суб`єкт владних повноважень за результатом розгляду заяви. За умови, що рішення, передбаченого законом, цей суб`єкт ще не ухвалював, зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу є передчасним і таким, що не відповідає засадам і завданню адміністративного судочинства, сенс якого насамперед полягає у здійсненні судового контролю за правомірністю рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які ним прийняті, вчинені чи допущені.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є покладення на Міністерство внутрішніх справ України обов`язку повторно розглянути заяву ОСОБА_1 із прийняттям відповідного рішення згідно з вимогами законодавства та з урахуванням висновків суду.
Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі № 750/5581/17 та від 22 травня 2018 року у справі № 285/1538/17.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії та навести обґрунтування своїх рішень.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до ч.1ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -
                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у справі № 380/7369/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	С. М. Шевчук 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 15 липня 2021 року