Номер провадження: 22-ц/813/6705/21 
Номер справи місцевого суду: 523/13896/20
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Гірняк Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді –                                         Гірняк Л.А.,
Суддів –                                                        Сегеди С.М., Комлевої О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

В С Т А Н О В И Л А:
ПРОЦЕДУРА
Короткий зміст позовної заяви
Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивував тим, що 22.11.2013 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке являється правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого відповідачці було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.
У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала належним чином, у зв`язку з чим станом на 06.07.2020 року має заборгованість – 19 854.64 грн., яка складається з наступного:
-4 113.68 грн. - заборгованість за кредитом;
-4 375.91 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом;
-00 грн. - заборгованість за комісією;
-10 695.10 грн. - заборгованість за пенею;
-669.95 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. 
Просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 22.11.2013 року у розмірі 19 854.64 грн. та судові витрати у розмірі 2 102.00 грн.

Короткий зміст рішення першої інстанції
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2020 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача тіло кредиту за договором № б/н від 22.11.2013 року в сумі 4 113,68грн. та судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.

Короткий зміст апеляційної скарги
Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам та штрафом, представник позивача ОСОБА_3 подала до суду апеляційну скаргу. 
Просить суд, посилаючись на незаконність судового рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27.11.2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та штрафом та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в цій частині повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, а також стягнути з відповідачки судові витрати.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
Клопотання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про виклик їх представника у судове засідання не підлягає задоволенню, оскільки розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення сторін.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН
Апелянт зазначає, що судом не було належним чином досліджено докази по справі, а саме положення Генеральної угоди, відповідно до якої ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5 151.87 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Вказує, що сторони визначили розмір відсоткової ставки на рівні 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, і при порушенні позичальником строків погашення заборгованості позичальник сплачує штраф в розмірі 678,88 грн.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ
Матеріалами справи встановлено, що у 04.03.2010 року відповідачка підписала анкету-заяву №1411080400145465464. У анкеті-заяві зазначено про згоду відповідачки з тим, що ця анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
22.11.2013 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору SAMDN50OTC002850820 від 09.03.2010 року (далі – Генеральна угода). 
Згідно п. 2.1. Генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 5 151.87 грн. на термін 24 місяці, з 22.11.2013 року по 30.11.2015 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 5 151.87 грн. в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом в зазначені в Заяві, Умовах та Правилах терміни. 
Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 257.8 грн, для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається з заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат відповідно до Умов і Правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.11.2015 року.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 06.07.2020 року становить 19 854,64 грн., з них: 
-4 113.68 грн. - заборгованість за кредитом;
-4 375.91 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом;
-00 грн. - заборгованість за комісією;
-10 695.10 грн. - заборгованість за пенею;
-669.95 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. 

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія дійшла наступного.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відмовляючи в стягненні відсотків з користування кредитом, пені та штрафів, районний суд виходив з того, що матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви.
За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Частинами 1, 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Аналогічні положення містяться у ст. 57 ЦПК України (2004р.).
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Оцінивши надані позивачем докази за свої внутрішнім переконанням, шо ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному і безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку, що копія Генеральної угоди від 22.11.2013 року і виконаний банком розрахунок заборгованості не є належними доказами, які б доводили обґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного.
В Генеральній угоді від 22.11.2013 року зазначено, що сторони уклали цю Генеральну угоду з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору SAMDN50OTC002850820 від 09.03.2010 року, хоча копії самого кредитного договору SAMDN50OTC002850820 від 09.03.2010 року матеріали справи не містять. 
Замість нього позивачем надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку №1411080400145465464 від 04.03.2010 року, що разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між сторонами договір про надання банківських послуг. В Анкеті-заяві не зазначено ні розміру кредитного ліміту, ні номеру карти, відкритої на ім`я відповідачки.
Наданий позивачем Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису відповідачки, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідачка була ознайомлена саме з цими тарифами.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.
Такі висновки суду узгоджуються із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).
Інші доводи апеляційної скарги є похідними, а тому судова колегія їх не оцінює.
Враховуючи відсутність кредитного договору SAMDN50OTC002850820 від 09.03.2010 року, відповідно до якого укладена Генеральна угода, районний суд правильно відмовив в стягнені відсотків за користування кредитом, пені та штрафів.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення районного суду у цій частині є законним та обґрунтованим.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» між сторонами не розподіляються.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 379, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія, –

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення. 
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 26.07.2021 року.

Головуючий                                                         Л.А. Гірняк

Судді:                                                                 С.М. Сегеда

О.С. Комлева