ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-95/11/1609  Номер провадження 22-ц/814/2044/21	Головуючий у 1-й інстанції Яковенко  Н.Л.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Кузнєцової О. Ю., Прядкіної О. В.
за участю секретаря: Гнатюк О. Г.
розглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2021 року у складі судді Яковенко Н. Л.
у справі за скаргою  ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно -Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гречківської Юлії Володимирівни,
в с т а н о в и в:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі - Київський ВДВС) Гречківської Ю. В.
Скаргу мотивовано тим, що на виконанні у Київському ВДВС перебуває виконавче провадження № 57271973 з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Полтави у справі № 2-95/11 про звернення стягнення на належне їй заставне майно - трикімнатну квартиру кв. АДРЕСА_1 , за рахунок вартості якої підлягає погашенню зобов`язання по кредитному договору № 805 к-ф від 07 жовтня 2008 року в сумі 61 024,14 доларів США, шляхом реалізації предмета іпотеки проведенням прилюдних торгів з початковою вартістю предмета іпотеки 278 250 грн.
21 січня 2021 року вона отримала повідомлення про результат визначення оцінки майна, з яким не погоджується. 
Вказувала також, що спірна квартира є місцем її постійного проживання, у її власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа квартири становить 77,2 кв. м та на неї поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Посилаючись на наведені у скарзі обставини, просила суд визнати недійсною оцінку нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 , проведену суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством «Центр незалежної оцінки та експертизи» станом на 19.01.2021 в межах процедури виконавчого провадження; визнати неправомірними дії Головного державного виконавця Київського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гречківської Ю.В. щодо передачі на реалізацію нерухомого майна - житлового приміщення трикімнатної квартири загальною площею 77,2 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке на праві власності належить ОСОБА_1 ; зупинити реалізацію нерухомого майна квартири кв. АДРЕСА_1 та постановити, що ухвала про зупинення реалізації нерухомого майна підлягає негайному виконанню. 
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2021 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 21 липня 2021 року скасовано постанову Полтавського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року в частині вирішення судом вимог скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гречківської Юлії Володимирівни щодо передачі на реалізацію спірного нерухомого майна та зупинення реалізації цього майна, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В іншій частині ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року залишено без змін.
У частині, що переглядається апеляційним судом, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що судом не вірно застосовано норми матеріального права та не взято до уваги, що у її власності відсутнє будь-яке інше нерухоме майно, вона зареєстрована та постійно проживає у належній їй спірній квартирі, загальна площа якої складає 77,2 кв. м, тобто не перевищує 140 кв. м, як це вказано у Законі України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». 
Вважає, що необхідним та належним способом судового захисту є зупинення реалізації спірного нерухомого майна, оскільки в такому випадку відбудеться порушення її прав, відновлення яких в силу частини другої статті 388 ЦК України буде неможливим.
У відзиві на апеляційну скаргу головний державний виконавець Київського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гречківська Ю. В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін як законну і обґрунтовану.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України). 
По справі встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 26.07.2008 Управлінням житлово-комунального господарства, зареєстрованого в КП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 29.07.2008 в реєстровій книзі № 152 за № 20887, реєстровий номер 24129629, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 77,2 кв. м (а.с. 161, т. 2).
Дана квартира за договором іпотеки № 805 к-ф від 07 жовтня 2008 року, укладеним між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 , виступає як забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором № 805 к-ф від 07 жовтня 2008 року з повернення кредиту у розмірі 40 000 доларів США із сплатою процентів за користування кредитом - 19,4% річних, наданого для задоволення споживчих потреб позичальника.
Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05 грудня 2011 року скасовано рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2011 року у справі № 2-95/11 та звернуто стягнення на вказане заставне майно: трикімнатну квартиру загальною площею 77,2 кв. м, житловою площею 53,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить іпотекодавцю ОСОБА_1 , за рахунок вартості якої вирішено погасити зобов`язання по кредитному договору № 805 к-ф від 07 жовтня 2008 року в сумі 61 024,14 доларів США шляхом реалізації предмета іпотеки проведенням прилюдних торгів з початковою вартістю предмета іпотеки 278 250 грн.
На виконання даного судового рішення 16.02.2012 Київським районним судом м. Полтава видано виконавчий лист № 2-95/11, який з 25.09.2018 перебуває на примусовому виконанні у Київському ВДВС (ВП № 57271973). 
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, крім вказаної квартири, іншого нерухомого житлового майна у власності ОСОБА_1 не має (а.с. 178-180, т. 2).
За даними паспорта ОСОБА_1 , довідок про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, з 25 лютого 2009 року постійне місце проживання боржника зареєстроване у спірній квартирі (а.с. 183, 184, 228, т. 2).
Відповідно до акту використання квартири за адресою: АДРЕСА_2 , складеного 03.02.2021 власниками квартир-членами ОСББ «Гожулівська 26», власник вказаної квартири ОСОБА_1 зареєстрована в даній квартирі та використовує її як місце постійного проживання з 2009 року (а.с 186, т. 2).
09 грудня 2020 року державним виконавцем проведено опис та накладено арешт на дане нерухоме майно боржника, а також складено акт за участю двох понятих про те, що зі слів сусіда з кв. АДРЕСА_3 ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не проживає більше 5 років (а.с 157-160, 229, т. 2).
З метою з`ясування вартості описаного та арештованого майна для передачі його на реалізацію постановою головного державного виконавця Київського ВДВС Гречківської Ю. В. від 17 грудня 2020 року у виконавчому провадженні № 57271973 призначено суб`єкта оціночної діяльності ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи». 
На виконання цієї постанови державного виконавця суб`єкт оціночної діяльності відповідно до звіту про незалежну оцінку майна № 17 від 19 січня 2021 року визначив ринкову вартість об`єкту оцінки (спірної квартири) - 1 647 000 грн (а.с 137-154, т. 2).
21 січня 2021 року Київським ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) спірну квартиру передано на реалізацію ДП «Сетам».
За повідомленням ДП «Сетам» № 497/08-18-21 від 26.01.2021 проведення електронних торгів було призначено на 22 лютого 2021 року за початковою ціною продажу майна - 1 647 000 грн. 
Відмовляючи у задоволенні вимог скарги боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира не була придбана за кредитні кошти, отримані позичальником на споживчі потреби за кредитним договором № 805 к-ф від 07 жовтня 2008 року, а тому відсутні правові підстави для застосування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті», з чим колегія суддів апеляційного суду погодитись не може.
Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року
№ 1304-VII, що діяв на час вчинення оскаржуваних виконавчих дій, було встановлено заборону на примусове звернення стягнення (відчуження без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або;
таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна;
загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку (пункт 1 в редакції Закону № 895-IX від 16.09.2020).
Для застосування цієї державної гарантії захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити в іноземній валюті, необхідною є наявність однієї із зазначених обставин: предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), або таке нерухоме майно придбано за рахунок кредитних коштів і умовами договору заборонена реєстрація позичальника або майнового поручителя за адресою місцезнаходження цієї житлової нерухомості. Загальною умовою є відсутність у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна та загальна площа предмета забезпечення, яка не може перевищувати 140 кв. м - для квартири, та 250 кв. м - для житлового будинку. 
Ухвалюючи про відмову у задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо передачі на реалізацію житлової нерухомості та захисту прав власника цього майна, суд першої інстанції помилково вважав, що на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки вона не придбана за кредитні кошти, не поширюється дія мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті. При цьому суд не звернув уваги, що норма пункту 1 Закону № 1304-VII є альтернативною, для застосування якої достатньо однієї із наведених фактичних обставин, а матеріали справи свідчать про те, що спірна квартира, яка є предметом забезпечення за договором про надання споживчого кредиту в доларах США, за загальною площею не перевищує 140 кв. м, є місцем постійного проживання майнового поручителя ОСОБА_1 , у власності якої не має іншого нерухомого житлового майна. 
Крім того, відповідно до пункту 4 Закону № 1304-VII протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. 
Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи державного виконавця, що спірна квартира не є помешканням боржника, оскільки факт постійного проживання ОСОБА_1 у квартирі, що є її єдиним житлом, підтверджується належними та допустимими доказами по справі, які суб`єктом оскарження не спростовані.
Відповідно до вимог статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Стаття 29 ЦК України (частини перша, шоста) визначає місцем проживання фізичної особи житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. 
Довідка про реєстрацію місця проживання - це документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. 
Відомості про місце проживання особи вносяться у паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідку на постійне проживання, посвідку на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист. 
Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.
Таким чином, згідно вказаних норм права особа може мати декілька місць проживання, здійсненням реєстрації свого місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання.
Факт постійного проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання та відповідними відомостями про місце проживання, внесеними у паспорт громадянина України, виданий на її ім`я. Акт державного виконавця від 09.12.2020, складений зі слів сусіда, не є тим допустимим доказом, що визначає місце проживання фізичної особи. Доказів іншого місця проживання або перебування боржника матеріали справи не містять, а тому твердження державного виконавця, що ОСОБА_1 фактично не проживає за вказаною адресою, у зв`язку з чим спірне житло не підпадає під дію мораторію, є безпідставними. 
Вимоги статей 1, 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язують виконавців вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.
       Реалізація майна, на яке звернено стягнення, здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України (стаття 61 Закону «Про виконавче провадження»).
Згідно розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2831/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за № 1301/29431, реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі заявки відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім-шістнадцятим пункту 2 цього розділу, та направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі організатору. У разі, якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються державному виконавцю, який їх подав. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).
Таким чином, саме на виконавця покладено обов`язок дотримання вимог Закону № 1304-VII при вирішенні питання щодо реалізації майна боржника.
Оскільки на час передачі на реалізацію квартири АДРЕСА_1 існував мораторій, запроваджений Законом № 1304-VII, протягом дії якого виконавець не вправі примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) предмет іпотеки (застави), переданий як забезпечення кредиту в іноземній валюті, оскаржувані дії державного виконавця стосовно боржника ОСОБА_1 , яка підпадає під захист цього Закону, не можна визнати правомірними.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга, третя статті 451 ЦПК України).
З огляду на встановлені обставини справи та положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії якого належна боржнику ОСОБА_1 квартира загальною площею 77,2 кв. м, що розташована за адресою:  АДРЕСА_2 , не може бути примусово відчужена без її згоди, дії державного виконавця щодо передачі цієї квартири на реалізацію шляхом проведення електронних торгів є неправомірними, а порушене право боржника, як власника майна, підлягає захисту у спосіб зупинення реалізації вказаної квартири, що не суперечить загальним нормам статті 16 ЦК України, статей 5, 451 ЦПК України, статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».
23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021 № 1381-IX, відповідно до розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» із змінами, внесеними Законом України від 16 вересня 2020 року № 895-IX, втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 23 вересня 2021 року. 
Зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають критеріям, зазначеним у пункті 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», (незалежно від дати укладення договору) підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом.
Таким чином, реалізація спірної житлової нерухомості може бути зупинена лише на час дії Закону № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване судове рішення на вказане уваги не звернув, не дав належної оцінки фактичним обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до помилкового вирішення справи.
За таких обставин оскаржувана ухвала суду першої інстанції у частині, що переглядається апеляційним судом, підлягає скасуванню з постановленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2021 року про відмову у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гречківської Юлії Володимирівни щодо передачі на реалізацію спірного нерухомого майна та зупинення реалізації цього майна - задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2021 року в цій частині скасувати та постановити з цього питання нове судове рішення.
Скаргу боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гречківської Юлії Володимирівни про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо передачі на реалізацію спірного нерухомого майна та зупинення реалізації цього майна - задовольнити.
Визнати неправомірними дії державного виконавця щодо передачі на реалізацію належної на праві власності ОСОБА_1 житлової нерухомості - трикімнатної квартири загальною площею 77,2 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Зупинити реалізацію житлової нерухомості - трикімнатної квартири загальною площею 77,2 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                        С. Б. Бутенко

Судді                                                                        О. Ю. Кузнєцова

               О. В. Прядкіна