ПОСТАНОВА 
Іменем України

05 серпня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 2-787/11
провадження № 22-ц/4809/1324/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати  у цивільних справах: 
Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О. Л., Письменного О. А., 
за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І., 
учасники справи:  
стягувач - ОСОБА_1 ,
болржник - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Бойко І. А.) від 21 травня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст звернення заявника до суду
     21 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі № 2-787/11 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 з передачею їй ключів від вхідних дверей.
Заяву мотивовано тим, що рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2013 року її, на тай час ОСОБА_1 , позовні вимоги до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину квартири, встановлення порядку користування квартирою і усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення задоволено. Зокрема, суд ухвалив усунути створені їй відповідачем перешкоди в користуванні житлом шляхом її вселення з передачею їй дублікатів ключів від вхідних дверей. Однак в цій частині рішення суду виконано не було так, як вона та ОСОБА_2 досягли попередньої домовленості про продаж нею відповідачу належної їй частки у праві власності на квартиру за вирахуванням тієї суми коштів, яку вона зобов`язана сплатити йому за рішенням суду. Проте з часом ОСОБА_2 від виконання цієї домовленості відмовився, проживає у їхній спільній квартирі сам, без її згоди провів у житлі ремонт, замінив вхідні двері та замки, доступу до квартири їй так і не надав. Вона ж власного житла не має й, а тому змушена винаймати собі й своїй дитині житло, не маючи змоги поживати у власній квартирі. Відповідач всіляко уникає від виконання покладеного на нього рішенням суд обов`язку. Строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2013 року по справі № 2-787/11, сплинув 11 червня 2016 року. До закінчення цього строку вона не змогла пред`явити виконавчий лист до примусового виконання покладаючись на виконання досягнутою між нею і відповідачем домовленості про сплату ним грошової компенсації за її частку. Крім того, у 2019 роуі вона перебувала у декретній відпустці, а згодом у відпустці по догляду за дитиною, що, з огляду на складність виконавчого провадження, унеможливлювало ініціювання нею такого провадження. 
Короткий зміст судового рішення 
Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено, а саме: поновлено ОСОБА_1 строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-787/11 про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом вселення до квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 з передачею їй дублікатів ключів від вхідних дверей. 
Суд мотивував своє рішення тим, що між сторонами існували домовленості щодо добровільного виконання даного рішення суду, однак відповідач такі домовленості не виконав, що суд визнав поважною причиною пропуску позивачкою строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Суд вважав, що в іншому випадку остаточне рішення суду залишилося б невиконаним, а право позивачка на судовий захист було б порушене.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
Не погоджуючись з ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 травня 2021 року, ОСОБА_2 оскаржив її до суду апеляційної інстанції та просив скасувати оскаржуване судове рішення й ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що, на думку апелянта, перебування позивачки з 2019 року у відпустці у зв`язку з пологами та доглядом за дитиною, а також пересилання нею коштів відповідачу на виконання рішення суду не є поважними причинами пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання. Задовольнивши заяву, суд порушив принцип правової визначеності, на якому неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях. 
Узагальнений зміст відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечила проти вимог і доводів ОСОБА_2 . Зокрема, вона знову послалася на обставини, на які вказувала у своїй заяві про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання. 
Позиції сторін в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник - адвокат Іващенко І. Ю. підтримали апеляційну скаргу та надали суду усні пояснення щодо ухвали суду, яка переглядається в апеляційному порядку, та вимог заявниці.
ОСОБА_1 та її представник - адвокат Мельник О. В. вимоги апеляційної скарги не визнали, висловилися на підтримку ували місцевого суду.
Суд першої інстанції встановив такі обставини: 
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено, а зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: 
?визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_1 право власності по Ѕ частці на квартиру АДРЕСА_1 та області в порядку розподілу спільного майна подружжя; 
?встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 : виділено ОСОБА_1 кімнату 1-2 (відповідно до плану житлового будинку) площею 15.5 м2, ОСОБА_2 - кімнату 1-3 (відповідно до плану житлового будинку) площею 10.7 м2 та залишено у спільному користуванні: кухню 1-4 (відповідно до плану житлового будинку), коридор 1-1 (відповідно до плану житлового будинку), вбиральню 1-6 (відповідно до плану житлового будинку), ванну кімнату 1-5 (відповідно до плану житлового будинку), комору 1-7 (відповідно до плану житлового будинку);
?усунуто перешкоди в користуванні житлом, шляхом вселення до квартири АДРЕСА_1 та області ОСОБА_1 з передачею їй дублікатів ключів від вхідних дверей;
?стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 13574 грн;
?стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 574, 01 грн, а з ОСОБА_2 - 483,71 грн;
?стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з проведенням судової будівельно - технічної експертизи в розмірі 707,04 грн.
Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 24 грудня 2011 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції в Кіровоградській області, ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 07 вересня 2019 року Фортечним районним у місті Кропивницькому відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1
07 квітня 2021 року ОСОБА_1 отримала в Кіровоградському районному суді Кіровоградської області виконавчий лист, виданий на підставі рішення цього ж суду від 31 травня 2013 року у справі № 2-787/11 про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом вселення до квартири АДРЕСА_1 та області ОСОБА_1 з передачею ключів від вхідних дверей.
Як вказано у виконавчому листі, рішення суду набрало законної сили 11 червня 2013 року, а строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - до 11 червня 2016 року.
Відповідно до листа заступника директора з розвитку мережі АТ «УКРПОШТА» Ладигіна М.Ю. від 19 січня 2021 року ОСОБА_1 надіслала поштовий переказ в сумі 13574,00 грн ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , однак він не виплачений адресату, оскільки той відмовився від його отримання.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
За змістом ч. 2 ст. 368 ЦПК України (у редакції, яка діяла станом на день набрання рішенням суду у цивільній справі № 2-787/11 законної сили, тобто станом на 11 червня 2013 року) за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається виконавчий лист.
Стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч. 1 ст. 371 ЦПК України в редакції станом на 11 червня 2013 року). Аналогічне за змістом положення містить ч. 1 ст. 433 ЦПК України в редакції, чинній на день звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Вказана норма ЦПК України кореспондується з положеннями ч. 2 ст. 12, ч. 1 та 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, який був чинний на час набрання рішенням суду № 2-787/11 законної сили, а також з нормою ч. 6 ст. 12 нині чинного Закону № 1404-VІІІ. 
У цій справі суд першої інстанції встановив і учасники справи цього не заперечують, що ОСОБА_1 , позивачка по справі, стягувачка за виконавчим листом, пропустила строк на пред`явлення його до виконання, який сплинув 11 червня 2016 року.
Тож суд мав вирішити питання чи заявницею був пропущений цей строк з поважних причин і чи підлягає він поновленню.
Суд першої інстанції правильно вказав у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, що відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, а судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
    Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Встановлений Законом України «Про виконавче провадження» трирічний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не є присічним і може бути поновлений судом.
Сплив цього строку являється підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, але це не означає, що держава, яка гарантувала ефективний захист порушених прав, свобод та інтересів відмовляється від свого зобов`язання - забезпечити виконання ухвалених судами рішень.
Встановлення такої норми має на меті стимулювати стягувачів до найскорішого виконання ухвалених на їх користь рішень та відновлення правового порядку у відносинах у яких таких порядок був порушений.
Оскільки Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є чинною для України, то її застосування судами, а також застосування практики ЄСПЛ, як джерела права, є обов`язковим (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Дговірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справах «Горнсбі проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України» та ін.).
Високий суд також вказував, що у такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням п. 1 ст. 1 Першого протоколу (рішення «Войтенко проти України»).
З матеріалів цієї справи вбачається, що ОСОБА_1 бажала виконання ухваленого на її користь рішення, ніколи не відмовлялася від нього. Про це красномовно свідчить той факт, що після набрання рішенням суду законної сили вона зареєструвала право власності на присуджену їй судом частку у праві власності на квартиру. 
З огляду на складність стосунків, які склалися між нею та відповідачем після розлучення та поділу набутого ними у шлюбі майна, вона сподівалася на остаточне вирішення з ОСОБА_2 їх майнових питань шляхом сплати одним із співвласників другому співвласнику грошової компенсації за частку в майні. Проте вирішення цього питання відтерміновувалося з причин браку коштів в обох зі сторін. Остаточної домовленності вони так і не досягли. 
При цьому ОСОБА_2 , якому зміст рішення суду був відомий, не виконав його в частині усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні їх спільною квартирою. Доступу до свого житла вона так і не отримала.
З пояснень учасників справи, які вони надали в апеляційному суді, вбачається, що після того, як оскаржувана ухвала суду набрала законної сили, оскільки ОСОБА_2 пропустив строк на апеляційне оскарження ухвали, який був йому поновлений апеляційним судом, було відкрито виконавче провадження Лише в ході виконання рішення суду він передав ОСОБА_1 ключ від вхідних дверей до їх спільної квартири.
Таким чином, ОСОБА_1 не втратила інтерес до свого майна, бажала виконання рішення суду шодо її вселення в квартиру, але його виконання в короткі строки ускладнювалося характером стосунків співвласників, що, навіть, могло мати наслідком порушення їх прав на приватне життя.
Попри це ОСОБА_1 має потребу у житлі й бажає скористатися для цього належною їй частиною квартири.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано визнав поважними причини пропуску строку пред`явлення нею виконавчого листа до виконання та поновив його. За умови ухвалення протилежного судового рішення, остаточне рішення суду залишилося б невиконаним, а право ОСОБА_1 на належне їй майно та ефективний його захист було б порушено. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення судом принципу правової визначеності у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод колегія суддів апеляційного суду вважає неприйнятними.
Принцип «res judicata», який, як відомо, походить з римського права, означає остаточність судового рішення, яке набрало законної сили, його незмінність та забезпечення виконання.
З практики ЄСПЛ щодо застосування принципу правової визначеності в світлі ст. 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод вбачається, що згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення у справах «Рябих проти Росії», «Науменко проти України», «Праведная проти Росії», «Христов проти України», «Понамарьов проти України»).
З такого тлумачення принципу «res judicata» вбачається, що він жодним чином не може вважатися порушеним у випадку поновлення судом строку для пред`явлення до виконання остаточного рішення суду, оскільки саме рішення суд при цьому не переглядає і не змінює. 
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, та зводяться до простої незгоди апелянта з висновками суду. Суд правильно і повно встановив обставини справи та правильно застосував закон.
За таких обставин підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні, а тому суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
  Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 травня 2021 року без змін.
  Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 
Повний текст постанови складено 06 серпня 2021 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний