Справа № 344/15708/20 
Провадження № 22-ц/4808/1094/21 
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М. 
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючої (суддя-доповідач)                Мелінишин Г.П.
суддів:                                        Василишин Л.В., Максюти І.О.,
за участю секретаря                        Єлісевич О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Антоняка Т.М., ухвалене 18 травня 2021 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 24 травня 2021 року, у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів,
в с т а н о в и в :
У листопаді 2020 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв адвокат Дяків Д.І., звернулась в суд з позовом про зміну способу стягнення аліментів.
Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2019 року шлюб між ними розірвано. Рішенням цього ж суду від 11 травня 2018 року на її користь з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1250,00 грн щомісячно. Оскільки донька навчається в школі, витрати на її утримання зросли. Відтак визначений судом розмір аліментів є недостатнім для придбання канцтоварів, підготовку дитини до навчання тощо. Також для забезпечення можливості доньки брати участь у дистанційному навчанні вона придбала для неї ноутбук. Натомість відповідач будь-яких додаткових коштів не надає. 
Зазначала, що ОСОБА_1 був працевлаштований в ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», в суді розглядається справа про поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На її думку, це підтверджує покращення матеріального становища платника аліментів.
Посилаючись на вказані обставини та право стягувача на визначення способу сплати аліментів просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначивши їх в ј частці від усіх видів доходів відповідача.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 травня 2021 року позов задоволено. Змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 травня 2018 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј від всіх видів заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що такий розмір аліментів є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітньої дитини та відповідача.
Не погодившись з рішенням суду з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Вказує, що при вирішенні справи суд не з`ясував обставини щодо матеріального становища дитини і стягувача аліментів на підставі належних доказів. На час постановлення рішення матеріали справи не містили інформацію про отримання ним будь-яких видів доходу чи покращення в 2021 році матеріального становища у порівнянні з 2018 роком, коли розпочато стягнення аліментів. Натомість припущення з цього приводу у позовній заяві не можуть прийматися до уваги. На його думку, суд всупереч норми частини 3 статті 181 СК України дійшов помилкового висновку, що достатнім для зміни способу стягнення аліментів є лише звернення особи, з якою проживає дитина, з відповідним позовом, без підтвердження своїх вимог належними доказами.
Відтак його матеріальне становище не змінилось, оскільки він не працює та не отримує жодного додаткового доходу. Разом з тим стан його здоров`я погіршився. 
Крім того, посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки ні ухвала про відкриття провадження у справі, ні позовна заява, ні судові повістки йому належним чином не вручались. Його клопотання від 28 квітня 2021 року про витребування доказів не було розглянуте. Вищенаведене підтверджує порушення судом вимог статей 2, 10 ЦПК України, а також статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд. 
Правом на подання відзиву ОСОБА_2 не скористалась.
В засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.
Представники позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 доводів апеляційної скарги не визнали посилаючись на законність і обгрунтованість рішення суду.
За змістом статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта та представників позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду не відповідає цим вимогам.
Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2019 року шлюб між ними розірвано (а.с. 39-40). 
Рішенням цього ж суду від 11 травня 2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі на утримання доньки ОСОБА_7 у розмірі по 1 250,00 грн щомісячно(а.с. 41-43).
Звертаючись до суду з даним позовом та обгрунтовуючи свої вимоги щодо зміни способу та розміру стягнення аліментів на утримання дитини до ј частки доходів відповідача щомісячно, ОСОБА_2 зазначала про недостатність стягуваних аліментних платежів для належного забезпечення доньки, яка досягла шкільного віку. Також посилалась на те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів відповідач працевлаштувався, внаслідок чого покращилося його матеріальне становище.
З витребуваних судом за клопотанням позивачки з Головного управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області відомостей вбачається, що ОСОБА_1 з квітня 2018 року по вересень 2020 року отримував дохід в ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат». Зокрема за 2018 рік – 128 151,75 грн, за 2019 рік – 204 605,59 грн, за 2020 рік – 172 697,13 грн (а.с.77).
Наказом ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» №16-к від 04 вересня 2020 року його звільнено з роботи з посади начальника відділу маркетингу у зв`язку з ліквідацією державного підприємства на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 119).
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 04 червня 2021 року у справі 344/13093/20 задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» № 16-к від 04 вересня 2020 року. Поновлено його на роботі на посаді начальника відділу маркетингу. Стягнуто з ДП на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 вересня 2020 року по 11 лютого 2021 року в сумі 95 019,66 грн (а.с. 44). Рішення сторонами не оскаржувалося та 06 липня 2021 року набрало законної сили.
Подаючи відзив на позовну заяву відповідач заперечував обставини покращення матеріального становища з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів у 2018 році. При цьому вказував, що до 31 березня 2021 року отримував пенсію по інвалідності в розмірі 4 467,22 грн. Будь-які інші доходи відсутні, оскільки 04 вересня 2020 року він звільнений з роботи у зв`язку з ліквідацією підприємства. Також по стану здоров`я позбавлений можливості працювати. Крім того на його утриманні перебувають батьки – пенсіонери.
На підтвердження зазначених обставин представлено копію довідки МСЕК серії 10 ААА №001130 від 26 грудня 2012 року, відповідно до якої ступінь втрати працездатності становить 50 відсотків. Відповідно до протоколу Головного Управління ПФУ в Івано-Франківській області з 06 грудня 2012 року по 31 березня 2021 року йому призначено пенсію по інвалідності (третя група) в розмірі 4 467,22 грн щомісячно. Отримання ним пенсії у зазначеному розмірі також вбачається з довідки Головного Управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області від 10 грудня 2020 року (а.с. 76, 117-118).
Відповідно до розрахунків зі сплати аліментів, складених державним виконавцем Саміляк О.М., станом на 01 березня 2021 року в ОСОБА_1 заборгованість відсутня (а.с. 124-125).
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
В силу частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на вищенаведене, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
Тобто, закон надає право платнику аліментів або стягувачу звернутися до суду про зменшення або збільшення розміру аліментів, що визначені рішенням суду. Підставами для цього є зміна матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення стану їх здоров`я. 
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки.
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).
Частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Як передбачено статтями 79, 80 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Звернувшись до суду із вказаним позовом,  ОСОБА_2  не надала жоднихдоказів суттєвого погіршення свого матеріального становища, значного покращення матеріального становища платника аліментів, зміни свого сімейного стану або погіршення свого стану здоров`я тощо після ухвалення Івано-Франківським міським судом 11 травня 2018 року рішення про стягнення аліментів, що за положеннями статі 192 СК України є підставою для зміни стягнутої суми аліментів. 
При цьому долучені нею до позовної заяви копії платіжних документів на придбання для дитини одягу, іграшок, канцтоварів тощо самі по собі не можуть свідчити про погіршення її матеріального становища (а.с. 9-30).
Суд, ухвалюючи рішення не навів жодних мотивів зміни розміру аліментів з 1250 грн до ј частини всіх доходів відповідача. Разом з тим саме лише посилання на статтю 192 СК України не може бути підставою для збільшення розміру аліментів.
На час звернення до суду з позовом та постановлення рішення ОСОБА_1 офіційно не працював, оскільки у вересні 2020 рокубув звільнений з ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат».Пенсійні виплати йому нараховувались до 31 березня 2021 року, що також вбачається з представленого в апеляційному суді пенсійного посвідчення. Даних про отримання ним стабільного доходу з інших джерел матеріали справи не містять. Відтак у суду були відсутні підстави для зміни способу стягнення аліментів та стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу). 
Установивши, що відповідач офіційно на час звернення до суду і ухвалення судового рішення не працював та не отримував регулярний дохід, колегія суддів дійшла переконання про відсутність підстав для зміни способу стягнення аліментів та стягнення аліментів у частці від його заробітку (доходу).
Посилання позивачки на те, що зміну способу стягнення аліментів визначає той з батьків, з ким проживає дитина, не заслуговують на увагу, оскільки право визначення способу стягнення аліментів належить виключно суду. Схожі висновки викладені в Постанові Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі №486/466/18.
Разом з тим суд звертає увагу, що стягувач аліментів не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про зміну визначеного судом розміру аліментів з підстав, передбачених СК України, та наданням відповідних доказів на підтвердження підстав зміни розміру аліментів.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищезазначене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку, що рішення ухвалено судом з порушенням норм матеріального і процесуального права. А отже воно не може вважатися законним та обгрунтованим. 
Таким чином апеляційну скаргу належить задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу положень частини сьомої статті 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 1261,21 грн судового збору. 
Враховуючи, що предметом даного позову є збільшення розміру аліментів, стягуваних судом на утримання дитини, ОСОБА_2 на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. 
Відтак понесені апелянтом судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави. 
Оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа відноситься до малозначних в силу закону. А тому ухвалене в ній рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 18 травня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів відмовити.
Компенсувати  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати в розмірі 1 261,20 грн, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

Головуюча                                                                        Г.П. Мелінишин
Судді:                                                                                Л.В. Василишин
       І.О. Максюта

Повний текст постанови виготовлено 12 серпня 2021 року